Režie:
Xavier GiannoliScénář:
Xavier GiannoliKamera:
Yorick Le SauxHudba:
Alexandre DesplatHrají:
Gérard Depardieu, Cécile de France, Mathieu Amalric, Christine Citti, Patrick Pineau, Christophe, Catherine Salviat, Marie Kremer, Patrick Bordier (více)Obsahy(1)
Příběh lásky stárnoucí pěvecké hvězdy, která zažila tu největší slávu koncertních podií, davy fanynek a život v přepychu. To největší a pravou lásku však nalezla až na konci své kariéry. (oficiální text distributora)
Recenze (11)
Na to, že mám rád Depardieua a francouzské písničky 70. a 80. let, mne film zklamal. Nemá vnitřní rytmus, některé scény koncertování jsou zbytečně dlouhé, rozhovory o ničem, celé by to vystačilo na nějaký kratší televizní film. Zkuste si představit český film, kde by dejme tomu Marek Vašut obrážel bary a tklivě zpíval ženám u stolečku písně Helenky Vondráčkové nebo Hany Hegerové. Něco podobného se děje v tomto francouzském romantickém snímku, kde Gérard Depardieu skutečně jakožto vysloužilá pěvecká hvězda zpívá po barech (a domovech důchodců) francouzské fláky ze 70. a 80. let, některé známe skutečně v českém podání z repertoáru Hany Hegerové (jak se to jmenuje, netuším, ale zpívá tam Tak čau, tak se sbal, nebo tak něco). Mezitím se Gérard, tedy jeho postava zpěváka, snaží o jednu paní. Film proto sestává z písniček, koncertování v kabaretech a rozhovorů s touhle paní a s pár dalšími kamarády. Větší část je věnovaná těm písničkám, jež zaplácnou tak 70 % celého času filmu, v dlouhých a nudných rozhovorech se rozebírá nesmrtelnost chrousta, to taky zabere nějakou dobu, a nakonec si ti dva dají pusu a je konec. Až se nechce věřit, že podobný - spíše televizní snímek - byl vybrán na nějaké pocty prestižního FILMOVÉHO festivalu, prosím. V českém dabingu Gérarda namluvil opět Miroslav Donutil, a kdo slyšel drsňácký Depardieho hlas, asi mu ta Donutilova sametovost také leze krkem. ()
Přestože mi Depardieu jako herec nikdy nevadil a mám ho docela ráda, v tomto filmu a v této roli mi absolutně neseděl. Nedovedu si představit horší výběr herce pro barového zpěváka než právě jeho. Kdykoli byl na něj záběr, jak zpívá, měla jsem pocit něčeho nepatřičného a hodně mě to rušilo. Ostatně ani hlasově, ani "uměním" zpívat vůbec nezaujal, navíc celý film jako by byl o ničem. Divák pořád čeká, kdy se děj trochu pohne nebo dokonce rozběhne, a ono pořád nic. ()
Pokud nemáte rádi Depardieua a francouzské písničky ze 70 let, nemá cenu se na film ani dívat. Mně fascinují francouzské písně z téhle doby a Depardieua jako herec také, takže jsem se na film velmi těšila i přesto, že má poměrně nízké hodnocení. Musím říct, že jsem si pod pojmem "davy fanynek a život v přepychu" představovala trošku něco jiného než Depardieua navlečeného do saténové košile a pár diváku v hledišti a zpěv bez energie, což mně u těch písní prostě chybělo. ()
Cécile De France mám rád, Gérard Depardieu mi taky nějak nevadí, ale je mi líto, tohle byla tak strašná nuda prakticky od prvních záběrů, že jsem asi po 40 minutách pustil notebook a na televizi koukal přes něj a nějak mě ani moc nezajímalo, co se tam vlastně děje. Teda ono se tam nedělo prakticky nic, takže to se snad ani tak napsat nedá. A když jsem ještě ke všemu v prvních záběrech zjistil, že budu hodinu čtyřicet poslouchat Donutila, tak to mě celkem dorazilo. Ne, tohle by jako nešlo. ()
V originále naprosto nádherný zvuk i hudba, a to připomínám, ta hudba ve filmu není vůbec můj šálek kávy .. teď po návštěvě na stránkách IMDb mohu jen doplnit své předešlé tvrzení .. v roce 2007 vyhrál tento film na César Awards, France Césara za nejlepší zvuk .. (celkem zde byl nominován v sedmi kategoriích) .. oba hlavní představitelé získali hlavní cenu na dalších dvou filmových festivalech .. Gérard Depardieu na Lumiere Awards, France a Cécile De France na Étoiles d'Or … ()
Reklama