Režie:
Otar IosselianiScénář:
Otar IosselianiKamera:
William LubtchanskyHudba:
Nicholas ZourabichviliHrají:
Séverin Blanchet, Jacynthe Jacquet, Otar Iosseliani, Lily Lavina, Michel Piccoli, Jean Douchet, Pascal Aubier, Pierre Étaix, Ireneusz Spiewak, John Lvoff (více)Obsahy(1)
Sesazení z ministerského křesla může přinést netušenou rozkoš z obyčejného života.
Život ministra zemědělství malátně pluje mezi hony se zahraničními delegacemi a nesmyslným úřadováním prokládaným partičkou karet, sklenkou vína nebo vzpíráním. Z letargie ho vyvede až nucený odchod z dobře placeného místa. Jediný předmět, který si s sebou do nového života vezme, je antikvární škrábátko na záda symbolizující jeho dosavadní „aktivitu“. Návrat mezi obyčejné smrtelníky není zprvu jednoduchý, bez peněz, opuštěn milenkou i manželkou, se chystá nastěhovat do starého bytu, jenž se za léta samoty stal ghettem afroamerických imigrantů. Laskavá péče kamarádů z mokré čtvrti, přítelkyň-utěšitelek a obětavé matky – v neodolatelném podání Michela Piccoliho – ho uvede do pravda o nic smysluplnější, ale o to spokojenější existence běžného člověka.
Režisér Iosseliani netíhne k moralismu ani ostré sociální satiře, jeho příběh je hravým zpodobněním marnosti lidského života a zkorumpovanosti politiky na pozadí úchvatně zachyceného francouzského koloritu.
(oficiální text distributora)
Recenze (18)
Trochu mi to připomínalo Havlovo Odcházení, ale v mnohem přístupnější podobě pro filmového diváka. Za mě čtyři hvězdičky, neboť jsem byla filmem nadšena. ()
Pan ministr coby příslušník politické elity má jednoduchý život a bez rozpaků si užívá privilegií, které mu jeho postavení umožňuje - náročnou milenkou počínaje a vládní vilou konče. Odborářská demonstrace ale jeho postavením otřese natolik, že se rozumným východiskem jeví demise. Ministr se vrací zpět do rodné čtvrti, zpátky ke kořenům, ke svým přátelům a známým. Paradoxně zjišťuje, že se tady cítí mnohem líp než na prestižním postu. Jestli si někdo myslí, že jsem se právě dopustil spoileru, mýlí se. V případě Iosselianiho snímku nejde v podstatě vůbec o děj, nýbrž o styl, náladu a poetiku. Režisér používá absurdní nadsázku, zalidňuje obraz bizarními postavičkami a používá zvláštní humor, který zdaleka nesedne každému. Mám nicméně pocit, že se Iosseliani někdy ve své poetice utápí a ztrácí klíč k tomu, co chce svým divákům sdělit. Na druhou stranu ale vychází ve srovnání s Havlovým Odcházením, které je tak trochu o tomtéž, v mých očích jako jednoznačný vítěz už proto, že je ve filmovém světě doma, kdežto Havel se nedokázal odprostit od divadelního myšlení. Celkový dojem: 60 %. ()
Silně poznáte Francii... Rusové tomu moc nedávají, spíše berou! ()
Teď už stačí, aby i Godard natočil srozumitelný film, a všechny filmové postuláty se zhroutí. Lynch a Iosseliani již své filmy pro masové publikum zmákli. Podzimní zahrady jsou prý satirou, aha, otírají se o politiku, takže to musí být satira. Humorný nádech jim upřít nelze, hravost, která se místy překlápí až do poetičnosti, také ne. Zmiňovat Piccoliho v roli mamá snad ani nemá cenu, nedostal téměř žádný prostor, jelikož je známo, že Piccoli zkrátka neumí zahrát špatně, nezahrál špatně ani babku. Ale adorovat ho kvůli této epizodní roličce nebudu. A jsem ráda, že vím, odkud čerpal Havel námět pro své Odcházení. ()
Tahle vlídně satirická komedie má své pomalé, důchodcovské tempo. Pokud to nepřijmete, nemá cenu na film koukat. Některé vtípky jsem sice naprosto nepochopil (proč hraje matku hlavního hrdiny Michel Piccoli???), ale závěr je velmi povedený, takže i přes poněkud přemrštěnou stopáž dávám palec nahoru (70%). ()
Roztahaná politická komedie bez vtipu, v níž se skoro nic neděje. Pár povedených vtipů ji nezachrání. ()
Senior seniorům. Když se mi podaří si příště při jízdě za pomalým autem s šedými vlasy vybavit Podzimní zahrady, užiju si ji víc. ()
ocenenia : MFF Mar del Plata 2007 - Špeciálna cena poroty ()
Svým způsobem velmi nenápadný snímek, ačkoliv se v něm děje spousta zajímavých zvratů. Snad nejpravdivější scénou je ta, kdy si nastupující garnitura sundavá kopretiny ze sak a háže je do koše... kolik že už bylo různých květinových revolucí??? Nakonec stejně všichni skončíme pod mostem, to je jediná jistota tohoto filmu :-) P.S. Zkuste si tipnout, kdo hraje matku hlavního hrdiny... ()
Poměrně chaotický snímeček (kdo je kdo? jaký má vztah k hlavnímu hrdinovi? co se to právě teď na plátně vlastně děje?) vyprávěný osobitým stylem. Lehké vtipy, které většinou neurazí (pár byste jich sice spíše hledali v lacinějších komediích, ale to odpustíte), dokonce i pár slušných. Zároveň je nutné si zvyknout na určitou nadsázku, která však není předhazována jaksi "okatě", ale tak nějak nenápadně - skoro jsem si až říkal, jestli se nejedná spíše o různé scénáristické "boty", ale ta nadsázka se shodovala s poetikou filmu, takže myslím, že Iosseliani tam skutečně měl to, co tam chtěl mít, ať už to dává jaký chce smysl. S filmem jsem strávil příjemný večer, ale o žádnou pecku se nejedná._______Mimochodem Podzimní zahrady jsou jedním z nejúžasnějších filmů o kouření (podobnou chuť ve mně vyvolal snad jenom Blade Runner a Kafe a cigára .-) ) ()
Dalsi z Iosselianiovych minimalistickych poetickych snimku, tentokrat z politiky o jednom zaletnem mininistrovy. Zase se tu setkame s partou hercu, ktere Iosseliani obsazuje do svych filmu. Nektere scenky jsou opravdu vyborne (rvacka valecnych veteranu, v prodejne rakvi, na ministerstvu atd.). Komu se libily Iosselianiovy predesle dva filmy, tak se bude libit i tento. ()
Otar Iosseliani. Když jdete na jeho film, můžete si být skoro jisti, že se v něm bude hodně pít, hodně kouřit (sám Iosseliani takřka není v záběru bez cigarety), užívat si radostí všednodenního života, zato nějaký děj v tradičním slova smyslu se konat nebude (nedejbože abyste snad čekali dramatické zvraty). Není to pro každého, já to můžu... ()
Roztahana politická komedie bez vtipu, v níž se skoro nic neděje. Bohužel, par povedených vtipů ji nezachrání... ()
Střízlivě natočený film v pomalém tempu – náznak politických intrik ze začátku filmu byl vystřídán pozvolným probouzením Vincenta do běžného života, z kterého jakoby ani do vysoké politiky neodešel. Čekal jsem na nějaký vyhrocený konflikt, na okamžik, který dá filmu spád a napětí. Nedočkal jsem se. A tak děj plynul líně, s častým popíjením vína a kořalky, střídáním žen, občasnými tóny klavíru a …. Iosseliniho fascinace zvířaty, francouzským vínem a takřka výtvarným citem dodala filmu jistou zvláštnost. Nejlepší scéna probíhá na úvod filmu - výběr rakví několika starci , nádherné.. Film je ospalou oslavou běžného života a jeho braní plnými doušky, vše pod heslem „poklidný život nadevše“. ()
Spíše než politická satira je to dadaistická blbost. Více než francouzskou eleganci jsem z filmu cítil ruskou absurditu. Pár vtipných míst tam bylo, ale celkově to na mě působilo, že si partička excentrických podivínů natočila amatérské home video. ()
Reklama