Režie:
Zdeněk Podskalský st.Kamera:
Ivan ŠlapetaHudba:
Vítězslav HádlHrají:
Hana Zagorová, Josef Abrhám, Juraj Kukura, Waldemar Matuška, Laďka Kozderková, Ladislav Smoljak, Zdeněk Svěrák, Petr Čepek, Jiří Korn, Jiří Schelinger (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Začínající scenárista Jíša napsal scénář, který je sondou do života současné vesnice a měl by podat pravdivý obraz prostého venkovského života. Krátce nato se dozví, že jeho scénář byl přijat a režisér už vybírá herce do hlavních i vedlejších rolí. Jíša vzápětí zjistí, že jeho ryze realistické dílo bylo přepsáno a pojato jako velkolepá revuální show plná písniček a tance. Filmaři se záhy odeberou do vesničky Lipovec, aby tu za vydatné pomoci místních obyvatel začali natáčet. Hrdinou jejich příběhu je elegantní pyrotechnik Ticháček, který nastupuje v místním JZD, aby progresivní metodou hnojení dopomohl k vyšším výnosům. Ubytuje se u manželů Lukešových a při procházce po okolí vesnice se seznámí se sympatickou učitelkou Eliškou, která miluje majitele místního zámečku Pavla Lenského. Seznámí se také s hajným Kalinou, který bedlivě střeží nevinnost svých tří dcer a střelbou zahání na útěk všechny nápadníky, kteří se často velmi rafinovanými způsoby pokouší přiblížit k hájovně. To vše doprovázeno, ke zděšení scenáristy Jíši, zpěvem, tancem a rozjásanou atmosférou velké revue. (TV Nova)
(více)Videa (3)
Recenze (442)
"Prosím vás, kde se tady říká pod lesem ??" - "To je támhle dole pod lesem.." ;) Nikoli pod lesem, ale Podskalský.. Tomu již tradičně unikla spousta věcí, včetně skutečnosti, že střílíc si z normalizačních estrádiček ve snaze je parodovat sám v důsledku jednu takovou estrádičku stvořil, a tak vlastně i tu tradiční hromadu svěrákovskosmoljakovských genialit roztrhal podobným dynamitem, jímž se po revoluci trhaly Fialky.. ()
Povedená parodická podívaná, která je stále nad věcí a přitom si inteligetně utahuje z kdečeho. Tenhle film má úroveň, vtipy jsou velmi dobré v podání znamenitých herců (Smoljak, Svěrák, Petr Čepek!!!), výborná až parodická hudba a celkově nevtíravá a pohodová podívaná. Škoda, že filmy jako tento, se už netočí. Jiná doba, shity vyhazují kvalitu. ()
Taková herecká a pěvecká elita po hromadě by měla být zárukou úspěchu. Uhlíř, Vágner, Hádl i Skoumal připravili jednoduché a "vlezlé" písničky, což ale mělo úspěch neboť se dobře pamatují. Film jsem viděl několikrát, ale poprvé v 10-ti letech mi hned zůstalo v hlavě . "když dítě škrtne zápalkou co se nestane, oheň zaplane".. Film má skvělé dialogy a výborní herci je ještě vyšperkovali. Takový "kliďas" produkční Petr Čepek je přeci fantastický. ()
Z tohoto filmu mi najviac utkvela v pamäti pieseň o chrobákoch, ktorú spieva Juraj Kukura Hane Zagorovej. Na stupidnosť toho textu a Kukurov hlboký bass sa nedá zabudnúť. Takže: "Nech brouka žít. Hleďme na tu havěť drobnou - myška, muška, bleška, šváb. Tu si trousí, tu si zobnou. Špína chlap, kdo na ně šláp. Máš je ctít. Nech brouka žít. Žuchty, čvachty, piškumpré. Ať se pachtí světem dál. Chramsty, prousty, sakrblé. Lev i prostý hovnivál. Protoplazmy proto né. Lni láskou k nim k bližním svým. Nech brouka žít. Hleďme jak se kukla larví. Krmme tlouště, aby tloust. Jak to správně píše Darwin, živočich je taky chroust. Máš jej ctít. Nech brouka žít. Žuchty, čvachty, piškumpré. Zpěv ať pozná a ne pláč. Chramsty, prousty, sakrblé. Veš i statný paroháč. Protoplasmy proto né. Lni láskou k nim k blížním svým. Měj brouka rád i já ho mám. ** ()
Galerie (22)
Zajímavosti (28)
- Scenáristi filmu využili neustálých žádostí kulturně-propagačních pracovníků o komunální satiru a dovedli je k absurdní dokonalosti v postavě nepoctivého zedníka Merunky (Václav Lohniský). (SeanBean)
- Během natáčení scény, kdy jsou řešeny finance, se Petr Čepek vždy při větě Zdeňka Svěráka: “A kdy se budou točit dožínky?“ rozesmál. Ve filmu je pak vidět, jak je Čepkova postava během scény v hlubokém předklonu, aby smích zamaskoval. (pávek)
- Vo filme sa v jednej z úvodných scén mihnú ženy v kostýmoch striptérok, ktoré boli predtým použité pri natáčaní seriálu 30 prípadov majora Zemana (1974), konkrétne v epizóde s názvom "Bílé linky". (Raccoon.city)
Zaražený pilote, oroduj za nás. Tučného hadice, oroduj za nás. Náušnice v Kornově uchu, oroduj za nás. Jiráskové můstku, oroduj za nás. Svěrákův stane, oroduj za nás. Čepkovy košile, orodujte za nás. Blembáku na Čepkově hlavě, když za zpěvu „Pěkně se zelená ta česká krajina“ stíhá Smoljaka, oroduj za nás. Kolo původně neplánované listonošky, které jsi bylo preexistenčně vyvoleno už při castingu, oroduj za nás. Malto nevybraného Hrušínského, oroduj za nás. Melancholie Slováka Kukury v posledním záběru po větě „stejně jsme my Češi šikovnej národ“, oroduj za nás. Aristotelés v Prvních maturitikách učí, že substanci nelze vnímat smysly, vidíme jen akcidenty. To už neplatí, protože substanci parodie vnímat lze a je to Trhák. Naopak se potvrzuje Platónův náhled, že jsoucí je to, co je samo se sebou totožné. Protože substance Trhák je sama se sebou totožná: sám sobě parodií. Tato sebetotožnost je ovšem dána svou bytostnou dvousložkovostí: na jedné straně autoři Svěrák se Smoljakem jevící jakoby sami sebe, ani točí přiblblý film-šou, na druhé straně režisér Podskalský skutečně tuto uslintanou šou točící. Nesmíme si však onu podvojmost v jednotě představovat, jako by k sobě nějak přistupovaly „protiklady“, k čemuž by nás mohlo svést naivní srovnání výjevů „na palce“ s výjevy „ve štábu“. Ne, je to kontinuum: netřeba číst v titulcích tu všezahrnující škálu autorů písní od Uhlíře se Svěrákem až po Karla Vágnera; samotný živý poslech božské „Nech brouka žít“ nebo fenomenální „Když dítě škrtne zápalkou“ („stříkáme na plný hadice“) na jedné straně, kastrátského diskosboru traktoristů na straně druhé a vší té pestrosti mezi tím nám poskytuje názor více než dostatečný; zcela totéž kontinuum se však v zavinuté podobě projevuje v jedné každé písni, v každé scéně, ano v každém záběru i větě (zároveň se zde potvrzuje, že v podstatě jsoucna tkví coincidentio oppositorum, neboť spatřujeme krásu v hnusu a hnus v kráse, neoddělitelně a nerozlišitelně). Toto kontinuum je však jen jedním aspektem sebetotožnosti. Druhý je velmi znepokojivý, neboť naznačuje rozpor už v samotné podstatě jsoucna: je to onen trojúhelník Sváru scénárista Svěrák – režisér Smoljak – produkční Čepek, spojovaný ovšem principem Lásky dramaturgem Mouchou. Jako důkaz, že celý tento výklad není nějakým mým soukromým nálezkem, nýbrž je podložen svatými Písmy, postačí uvést „Jednou já jednou ty vždyť jsme oba z Jednoty maj bejby“. Nevěřícím pak podávám důkaz biologický: „pivečko je boží dar, máme doma televizi a po práci v srdci žár“ – dokáže-li někdo, zda jde o výraz lichocení národu nebo pohrdání národem, sním tento komentář. To se však nestane. Pokud jde o národ, můžeme být hrdi, že v historii celého kosmu teprve druhé zjevení podstaty je zároveň prvním filmem s cimrmanovským námětem – cizinec přináší třaskavý pokrok v hnojení (jmenuje se Jaroslav; Liptákov zaměněn za Lipovec). Cimrmanův génius však skrze Rekonstruktory proniká celým dílem a nutí režiséra Podskalského jako v záchvatu mystického šílenství k velkolepému stvořitelsky sebezničujícímu gestu, jímž aplikuje převratnou metodu metání hnoje dynamitem na živnou půdu umění. Plody jsou nepřeberné. Orgie Československé socialistické televize, při nichž Bambini dr. Kulínského nemohou chybět. Scheißdorf od Prodané nevěsty až po Slunce seno včetně. Nic než národ. Nech brouka žít. () (méně) (více)