Režie:
Lars von TrierScénář:
Lars von TrierKamera:
Anthony Dod MantleHudba:
Kristian Eidnes AndersenObsahy(3)
Muž (Willem Dafoe) a Žena (Charlotte Gainsbourg) se vášnivě milují. Tragédie, která se dala snadno odvrátit, navždy změní jejich životy. Ona zcela zkolabuje, on se snaží zachránit jejich manželství. Navrhuje společnou terapii v odlehlém srubu uprostřed lesů, které jako by vystoupily z té nejhorší noční můry. V tu se mění i pobyt manželů. Jeden z nejkontroverzněji přijatých filmů 62. MFF v Cannes nenechá žádného diváka chladným. První snímek z Trierovy „trilogie deprese“ vynesl Charlotte Gainsbourg v Cannes cenu za nejlepší ženský herecký výkon. Experimentální psychologický horor inspiroval vlastní boj Larse von Triera s depresí a úzkostí. (Aerofilms)
(více)Videa (3)
Recenze (1 239)
║Rozpočet $11miliónov║Tržby USA $404,122║Tržby Celosvetovo $7,045,000║ Lars von Trier sa vie až nechutno dostať pod kožu a svoje hranice surového prednesu v tom najsilnejšom slova zmysle posúva omnoho ďalej, než je vôbec únosné a aj preto asi tento film znesie v jeho plnej surovej kráse len málokto. Má to neskutočnú silu, či už nosnú tému alebo vizuálne poňatie v doprovode s depresívnou hudbou či zvukmi, ktoré dodávajú celistvosť ponúknutému obsahu,na škodu je že miestami sa nechá režisér uniesť a dej stráca pre príliš dlhé rozhranie niektorých scénok rovnováhu, čím príde miestami troška zbytočne zdĺhavý ale ináč to je veľké sústo a asi druhý krát sa k tomuto filmu vracať nebudem, už by to nebolo ono. /80%/ ()
Freud je mrtev, ať žije depresí stíhaný Trier, aneb vyšlete armádu Střihorukých Edwardů, nechť zbaví hříšné ženy ďáblova tlačítka rozkoše! Antikrist mi vůbec nepřišel jako misogynní film, naopak. Líčí muže jako emočně povrchního tvora, jenž je, pomineme-li sílu fyzickou, mnohem slabší než žena. Prostě tak, jak tomu ve skutečnosti je. Vyvěrá přitom z poutavé formy, zatímco obsahem sám sobě ulehčuje situaci, neboť cokoliv si o něm myslíte, je pravda a vše, co o něm napíšete, je prachsprostá lež.. Co se symboliky týká, stoprocentní jasno jsem měl jen v případě na nohu přimontované brusky, jenž představovala vyjádření nespokojenosti ohledně frekvence "broušení" ze strany manžela. Zbytek v podobě ukecané lišky, imortálního ptactva a ševelícího kapradí tam stejně dal režisér na popud některých místních uživatelů, kteří mu během natáčení seděli na klíně a šeptali do ouška: „Larsi, brácho, ať ten lišák něco plácne. Já to pak na databázi budu interpretovat…“ ()
Tenhle film je asi stejně hororem jako Bergmanův Čas vlků. Ohromující metafora rozkladu muže a ženy využívá satanských propriet jen k podtržení tradičního konceptu zla, jehož zdroj Lars von Trier provokativně umisťuje do duše ženy. V čase korektnosti je jeho téměř inkviziční rétorika zjevením z pekel, jenže, marná sláva, je podepřena naprosto dokonalou filmovou formou. Po suše divadelních inscenacích je tu zase Trier-estét, který se vyžívá v syrových obrazech "Ráje", v syrových studiích dokonale autentických herců. Nevím, co se odehrálo, že Trier zaměnil ženu obětavou za ženu satanskou, ale výsledné filmové dílo řadím jednoznačně mezi nejvíce strhující intimní dramata. Být pohoršen znamená jediné – nechápat. Antikrist není přízemní, přízemní je publikum, které se mu směje a odsuzuje ho. ()
Tento film nejde okomentovat!!! První, co mne však paradoxně napadá, je tisíc a jedna věc, ke kterým bych mohl Antichrist přirovnat: je to rána pod pás, je to zážitek plný dechberoucích záběrů; je to stokrát nechutnější než 120 dnů Sodomy, je to krásný příběh o soužití dvou milujících se lidí; je to nejodpornější splatter horor s nejexplicitnějšími brutálními záběry, je to film plný dechberoucích poetických scén; je to odpad!, je to unikátní skvost; je to vesmírný spletenec tolika filmových žánrů a životních situací, že se mi z něj točí hlava... Co je sakra Antichrist? A já odpovídám na naléhaní vtíravého kladívka v držení malých ďáblíků uvnitř mé hlavy, kteří mi neúnavně vytloukají odpověď z mozku: je to první film v historii mé zkušenosti s tématem, ze kterého mi bude špatně minimálně několik měsíců; který mne skoro donutil seknou s filmovou kultůrou a který mi potvrzuje, že jsem ještě zdaleka neviděl všechno. Lars von Trier není člověk!!! Lebeční dutina se mi nejen pod nápory krumpáču malých satanů, kteří se mi v ní usídlili, ale i při opětovém pomyšlení na některé záběry z filmu hrozí roztříštit, a její kousky se touží rozletět po celé galaxii. Antichrist je film, který z celého srdce nenávidím za to, že jsem jej shlédnul. Je to neoddiskutovatelný art, který hodnotím jako nejkurvahustější věc, co jsem kdy viděl a která se nachází na nultém místě mého žebříčku nejlepších filmů. Antichrist jsem byl během sledování rozhodnut okamžitě doporučit mému kamarádovi, který se zajímá o podobné věci, jimiž se film zaobírá (otázka pekla a ráje, komplexnost lidské duše, zlo), má přečtenou trilogii Chrám Satanův, je to věčný melancholik a podobné věci miluje, neboť ho baví a fascinuje přemýšlení nad nimi... Jenže po skončení tohoto nepopsatelného výtvoru jsem byl na rozpacích z myšlenky, že by si ona osoba mohla po jeho shlédnutí psychicky ublížit či propadnout depresím, a došlo by k nepatrnému narušení vnitřní osobnosti. Já sám několik hodin po tak šokujícím procitnutí nevím, zda-li jsem stoprocentně v pořádku... a nikdy už věci nebudou jako dříve, protože jsem to viděl. Co tu říkám, není, že jsem extrémně citlivý / cynický člověk, se kterým Antichrist nijak nezacvičil, a neříkám, že deprese je pro mne věc neznámá! Ovšem v případě dokoukání tohoto šílenství hrozí u zanedbatelného procenta naší populace totální ztráta osobnosti! Jsem si tím absolutně jist, a snímek jsem okamžitě po zdárném přežití titulků smazal z disku. Několik let přes dvě dekády chodím po Zemi a nikdy, KURVA NIKDY jsem neměl takto rozporuplné pocity!!! Dnešní den a celý rok 2009 je pro mne symbolem zasraně hustých pocitů, které jsem objevil jako Kryštof Kolumbus při výpravě na planetu Mars. Vzpomínám si na první větu v tomto komentáři... popsal jsem tu celý snímek, jsem nekontrolovatelně rozčarován, a stejně jsem nenastínil ani jediné procento z díla, které Von Trier ve spolupráci se samotným Satanášem natočil. Antichrist je věc, kterou teď miluji a za minutu jej budu nenávidět - pořád dokola až do konce života. Willem Dafoe předvedl životní roli, a nakonec se sluší říci, že Prolog je nejdokonalejším zážitkem filmového roku 2009, tentokrát bez absurdit. Lars Von Trier dokázal natočit knihu, a já si ji nyní odcházím přečíst. Válí se mi v knihovničce již přes pět let, je to knížka za stovku z Levných knih a jmenuje se Chrám Satanův. Amen (???). () (méně) (více)
Polemiky ohledně kontroverznosti Antikrista mě svého času míjely, ale už první informace o snímku mě ubezpečily, že film jde mimo rámec toho, co mě zajímá, a rozhodl jsem se mu tedy vyhnout. Když jsem ale před pár dny vyplnil jakousi zákaznickou anketu v Levných knihách, obdržel jsem jako dárek DVD a darovanému koni, jak známo, na zuby nehleď. Nemám s Larsem von Trierem jako ostatně s drtivou většinou tvůrců nějaký problém, ale stejně tak nemám žádnu potíž s tím svého oblíbeného režiséra nebo herce bez milosti poslat do horoucích pekel, pokud mi jeho kousek nesedne. Triera jsem si oblíbil už při zhlédnutí jeho kultovního seriálu Království a vysoko jsem si po obsahové stránce cenil i obou jeho "divadelních" filmů. Ale už před časem mi nemohlo uniknout, že základním rysem Trierovy tvorby je manipulace s divákem a s fakty, které si upravuje podle svých uměleckých představ. Navíc je u něj problém, že se stal od dob, kdy opilý sepisoval Dogma 95, v pravém smyslu slova módním režisérem, který naplňuje představy intelektuálních snobů o pravém umění ve filmu, a hýčkanou celebritou festivalového publika. A to se bohužel stalo nedílnou součástí jeho osobnosti a jeho filmové tvorby. Vychází vstříc svým snobům spoustou věcí od rádoby zašifrovaných poselství pomocí symbolů přes provokativní a žánrový snímek slibující název až po nezbytný odkaz na Tarkovského v závěrečných titulcích. Potíž je v tom, že mezi jeho Antikristem a dílem Tarkovského je v myšlenkových východiscích naprostý antagonismus, nehledě na to, že Tarkovskij si mohl dovolit ignorovat diváky, protože filmový průmysl v Sovětském svazu neexistoval a rozhodující pro natočení a povolení distribuce filmu nebyly ohlasy diváků a záměry producentů, ale povolovací řízení, kdy bylo nutné překonat několik úředníků na příslušném ministerstvu. Tarkovskij proto mohl všechno podřídit svéi umělecké výpovědi a svým uměleckým představám. Lars tvoří v reálném kapitalismu a kalkuluje jak s kontroverzností obsahu svých filmů, tak i se skandály, které jeho nevymáchaná huba a chování v pravidelných intervalech vyvolávají. Moc dobře ví, že stačí jeden dva neúspěchy a jeho hvězda ztratí lesk. Antikrist by neměl být při více než pěti tisících hodnotících na CSFD v červeném poli jednoduše proto, že to v žádném ohledu není divácký film, který by odpovídal masovému vkusu filmových diváků. Je to film, který vychází vstříc festivalovému a klubovému publiku, takže spousta alibistických tří nebo čtyř hvězdiček a komentářů ve stylu "nějak jsem si s tím nevěděl rady, ale je to úžasné dílo..." svědčí spíš o uživatelském konformismu než o reálných kvalitách Antikrista. Žánrová identifikace s hororem je matoucí, jedná se spíš o surrealistickou dramaticko-mysteriózní hříčku na téma rozkladu partnerského vztahu. Bohužel pozérskou, utahanou a neukočírovanou. Samozřejmě Trier filmařinu nezapomněl a dá se rozplývat nad kamerou nebo jinými složkami filmového jazyka, ale ty by měly tvořit nějaký filmový celek. Antikrist je prostě nezáživný film, který chce provokovat svým kontroverzním obsahem a násilnými nebo pornografickými scénami. Takovým filmům obvykle dávám jednu hvězdičku aspoň za řemeslo, ale v tomhle případě rád udělám výjimku, kterou je možno brát jako protiváhu spoustě nekritických uživatelů. Jednou jsem se lekl, třikrát ošil znechucením, ale většinové pocity spadaly do kategorie nezájmu a tenhle snímek patří spíš mezi ty, které mě pobaví komentáři mnohých fanoušků, kolik významů je možné najít, když o to stojíte. Osobně mi tam chyběl příběh, dialogy, zajímavé postavy a katarze, protože závěrečná třetina filmu už je naprosto zbytečná. Přitom prolog vypadal tak zajímavě... Celkový dojem: 5 %. () (méně) (více)
Galerie (55)
Zajímavosti (30)
- Krajina, ve které natáčení probíhalo, nebyla vybrána náhodně. Dříve zde byl natočen film Ronja, dcera loupežníka (1984), který režisér Lars von Trier označil jako jeden ze svých nejoblíbenějších. (mojma79)
- Oba představitelé hlavních rolí Willem Dafoe i Charlotte Gainsbourg se narodili 22. července. (Vojtino)
- Hlas mluvící lišky je ve skutečnosti upravený hlas Willema Dafoa. (Hromino)
Reklama