Režie:
Richard SchenkmanScénář:
Jerome BixbyKamera:
Afshin ShahidiHudba:
Mark Hinton StewartHrají:
David Lee Smith, Annika Peterson, Richard Riehle, Tony Todd, John Billingsley, Ellen Crawford, William Katt, Alexis Thorpe, Robbie BryanObsahy(2)
Poté, co se uznávaný vysokoškolský profesor historie John Oldman rozhodne k nečekané rezignaci na svůj post, schyluje se k rozlučkovému večírku na odlehlé chatě na samotě. Právě na této party chce také profesor svým nejbližším přátelům vysvětlit příčiny zkratkovitého počínání. Jak se ale záhy ukáže, odůvodnění není zdaleka tak prozaické, a už vůbec ne snadno stravitelné. Oldmanova slova všechny zaskočí. Profesor totiž tvrdí, že hlavním důvodem jeho odchodu je nesmrtelnost. Prý je na světě již čtrnáct tisíc let a každých deset roků musí měnit své působiště, aby jej nevypátrali nesprávní lidé. Nikdo mu pochopitelně nevěří, a tak brzy začne intelektuální, emocemi nabitá historiografická přestřelka vedená ve snaze prokázat profesorovu lež. Jenže trhliny nepřicházejí. A všechny dosavadní jistoty se začínají pomalu hroutit. (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (1 290)
Strhující filozofická pecka za 200 000 USD, tedy "home video", které pokud od začátku pozorně posloucháte a vstřebáváte informace chytne ani nevíte jak. Velmi originální námět a smršť intelektuálních dialogů na nejvyšší úrovni, které bravurně oscilují mezi dostatečnou odborností, obsáhlostí a sofistikovaností a zároveň jsou rychlé, "ze života" a uchopitelné pro běžného konvenčního diváka. ()
Plný počet dát nemůžu, ale čtyři hvězdy na film, ve kterém se nedělá nic jiného, než že se kecá v jedný místnosti, to postačí. Pozemšťan je zajímavý film se zajímavými myšlenkami. Celou dobu vlastně povídá a povídá a divák čeká, až se zmíní o Ježíšovi (protože nic jinýho dneska nezaujme víc, než téma Ježíš). Tam pak scénárista lehce přežene, aby mě dokázal šokovat a pak si na to nabalí jednu z těch zajímavějších konspiračních teorií. Je to zajímavě pojatý a dialogy napsal asi samotný Bůh, protože jsem se nedokázal odlepit. A to se málokdy povede u filmu, kde žádná akce ani napětí vlastně není. ()
Tak jsem přece jen čekala, že budu víc nadšená, ale nestalo se tak ani z poloviny. Námět sám o sobě nebyl špatný a celé to posezení v jedné místnosti bylo taky fajn. Ale konverzace byla zajímavá tak zhruba do poloviny a pak už mně bylo úplně jedno jestli má John pravdu nebo ne:D a ten patetický závěr tomu dal korunu. Je mi to líto, ale já nesdílím takové nadšení, dokonce jsem měla pocit, že se dívám na film z osmdesátých let a ne z roku 2007. Jsem přesvědčená, že Pozemšťan měl na víc. ()
ti, kdož jsou v science-fiction znalejší, respektive pamatují si epizodu klasického Star Treku pojmenovanou "Rekviem pro Metuzaléma" (anebo znají její literární podobu), museli být hned v první minutě filmu zaraženi a znepokojeni. to není žádná nadsázka. už u prvního zastavení nad podivuhodně neznámým obrazem Van Gogha muselo být bez sebemenších pochyb jasné, jaký námět bude snímek rozvíjet. televizní epizoda z roku 1969, ze které Pozemšťan přebírá nejen námět, ale celý teoretický koncept, akcentuje jiné otázky v příběhu vystavěném okolo téhož jevu, ale v posunutém kontextu. ale kvůli této až příliš dokonalé podobnosti já se nezlobím. nejsem z těch diváků, kteří by filmy posuzovali podle míry originality. to bych musel být v hodnocení naprosto nesmlouvavý, jelikož po té zde není ani památky. krom toho, tři herci a tři přímé narážky jsou více než dobrý důvod mluvit o přiznané "inspiraci", nikoliv o sprosté recyklaci nápadu. nicméně jiný kontext a celovečerní délka stačí k tomu, aby bylo rozvinuto několik málo dalších z obrovské šíře možností vědecko-fantastického námětu. žádná další slova chvály bohužel nejsou namístě. začátek byl jistě slibný. potěšilo mě, že ústřední teze nezůstala tajemstvím dlouho, byla velmi brzy zmíněna, a po naprostou většinu stopáže tedy následovalo její kritické variování. zde bych nerad napsal "rozvíjení". to by totiž vyžadovalo tvůrčí záměr, ideu, která by filmu dodala smysl jakožto celistvému dílu. ani po ní, stejně jako po originalitě, není památky, ovšem absenci této naprosté nezbytnosti, která by měla být vlastní každé tvůrčí práci, už odpustit nemohu. téměř celou dobu se vskutku zdá, že film kumuluje myšlenky a rozvíjí jedno zřejmé téma. nedochází jen ke kumulování nahodilých otázek, které se shodou náhod vztahují ke stejnému jevu, jde opravdu o budování jisté teze z postupem času zmiňovaných, dílčích myšlenek - zejména otázek. a ke kterému tématu že film po ten čas spěl? "Kdo myslíte že jsem?" tak stála otázka, to je citace uvnitř citace. dal jim na výběr. přesvědčil by je, kdyby jim dal jasnou odpověď? věřili by alespoň slovu? zážitek, který dá člověku "ohmatat" jeho vlastní pochybovačnost, vlastní skepsi, nebo naopak přesvědčení, pohne ho k sebereflexi, ukáže mu, kde všude se mohou ukrývat jeho předsudky, obecně řečeno: který dá člověku lépe poznat jeho samého, to se zdálo být tématem filmu, celistvě spojujícím všechny jeho komponenty. ovšem to vše vzalo za své již ve třech čtvrtinách jeho délky. pak přišla na řadu jen primitivní gradace situace za účelem podtrhnout konečné, předvídatelné, jasné a vpravdě banální potvrzení/vyvrácení, podle toho, kterou variantu kdo zastával. s odpovědí odcházejí všichni. diváci vědí pravdu o tom, jak to s Johnem Oldmanem bylo, většina postav filmu nikoliv, ale každý odchází spokojen s jasnou odpovědí. zůstávají jen některé dílčí, méně významné otázky a snad i nějaká ta zbývající vůle diváků se nad nimi zamyslet. opravdu je vždy nejlepší odvalit všechny kameny a podívat se, co je pod nimi? a byl to nejlepší přístup v případě tohoto scénáře? rovnou si odpovím. otevřený konec, který by dal divákům vybrat, by byl jediným možným přiléhavým dovršením rozvíjeného tématu (ale uvědomuji si, že zvolené slzopudné verzi závěru nešlo odolat). teprve poté by film samotný jako svébytné dílo, byl tím, o čem takto pouze tlachá v zadrhávajících dialozích. nemá proto o moc větší hodnotu, než jeho dialogy samy o sobě. nemá větší hodnotu, než přízemní hospodská diskuze skupiny vysokoškolských studentů, jakých jsem za svůj život protrpěl už docela dost. jedno místo a spousta zvídavých otázek stimulujících mysl, už méně dobrých odpovědí i byť jen ochoty či vůle odpovídat. naprosto nic víc. a to je přeci málo. takto si představuji celkem slušný pokus o první verzi scénáře - dobrý, již trochu rozdmýchaný nápad, ale žádná koncepce, jen spleť jakýchsi neuspořádaných okamžiků a víceméně souvisejících rozhovorů. toto je hrbolatý nedodělek, nikoliv hotové dílo, jelikož postrádá celistvost a vyzrálost se ztrácí v múzickém omámení. krom toho všeho, pokud je tedy v závěru potvrzena předložená teorie o nestárnoucím člověku, jinými slovy, pokud je ve filmu uchopována vážně, je nutno brát vážně i nedostatky, které s ní jdou ruku v ruce. na naléhavosti se tak dostává všem těm iracionálním dírám, kterými jsou odpovědi a vzpomínky Johna Oldmana poseté jak vybombardované minové pole, a bohužel také několika vyloženě absurdním motivacím postav. v tomto světle vyznívá Pozemšťan jako původně dozajista nadějný film, jehož potenciál jeho tvůrci naprosto zpackali. i při nejlepší vůli a ve snaze soustředit se na klady a přimhouřit oči mi připadá průměrné hodnocení jako nezdravě štědré. /// post scriptum: dodnes jsem netušil, že malý rozpočet rovná se filmový minimalismus a asi mě nepřestane nikdy udivovat, jaké všechny banality jsou někteří uživatelé schopní považovat za filosofii nebo alespoň intelektuálně podnětné stimuly. a kdyby snad někdo pojal podezření, že film vystihl určité pravdy v oboru historie nebo kulturní antropologie, měl by si připomenout fakt, že to všechno je vyvozeno ze lživé, fantastické premisy, i když již zmíněnou pravdou zůstává, že v tomto žánrovém filmu může být rozlišování mezi "sci" a "fi" komponenty o mnoho obtížnější. () (méně) (více)
O tom, jak strohá forma vykrystalizovaná z finanční nouze může být nejenom plně funkční, ale navíc i divácky atraktivní, asi hodně ví nezávislý (tenhle pojem je hodně široký) režisér Richard Schenkman. Svůj tvůrčí záměr díky malému, v amerických poměrech takřka malichernému, rozpočtu, metamorfoval do podoby čistě konverzačního (ve své podstatě ryze divadelního) kusu podle scénáře amerického autora sci-fi Jerome Bixbyho. Ten se byl ovšem ukázal onou nosnou částí, která je ve struktuře dobrého snímku nezbytná. Čistě konverzační sci-fi bez jediného zvláštního efektu, s prakticky neznámými herci, dodržující divadelní jednotu místa i času, odehrávající se totiž prakticky cele pouze v jedné místnosti, které je navíc v podstatě toho slova strhující, to zní až neuvěřitelně, ovšem je to fakt. Nepochybná intelektuální síla, která je ukryta uvnitř dialogů, v nichž nejde ani tak o sci-fi zápletku, ale o možnost analyzovat základní filosofické a náboženské otázky. Byť by to celé bylo myšleno jen jako umělecká mystifikace, ta významová dualita je zvláště v dnešní postmoderní době skutečně přitažlivá. Vždyť co je dnes skutečně nezpochybnitelné? Jak přistupovat k realitě podléhající přechodným vědeckým teoriím? Richard Schenkman přinesl cenný důkaz, že vskutku dobrý film nestojí na rozpočtu, rozhodující roli hraje nápad a invence. Ruku v ruce s tím natočil skutečně chytrý a moudrý film... Podobné filmy: Svět podle Prota ()
Galerie (9)
Zajímavosti (14)
- Předpremiéra filmu se odehrála na Comic-Conu v červenci 2007. (chelseaman22)
- Celý film bol natočený na filmovom ranči Aqua Dulce, ktorý sa nachádza v Kalifornii. (MikaelSVK)
- Celý film byl natočen na dvě poloprofesionální kamery Panasonic DVX100. (assass1n)
Reklama