Série(4) / Epizody(21)
Obsahy(1)
Pouhých 18 měsíců strávil na Ministerstvu práce a sociálních věcí Cliff Lawton. Pracoval dobře - alespoň jej o tom všichni ujišťovali. Tak proč jej najednou začali vláčet tiskem? Proč "Lawtonův osud visí na vlásku!" a podobné výplody bulvárních hyen? Bůhví. Faktem však je, že účast takového člověka vládě zrovna na důvěryhodnosti nepřidá. Chraň bůh, že by musel odejít pod mediálním tlakem! Takovou úvahu "premiérův zlý muž" Malcolm Tucker kategoricky odmítá! Oslabovat kabinet však nadále nelze, to je jisté... Hugh Abbot, který Lawtona na téhle ne zrovna nejvděčnější židli vystřídal, si možná i proto víc než dobře uvědomuje její vratkost. Ví, jak málo někdy stačí k pádu, a ví, že nic tak neupevní úředníkovu pozici, jako veřejný úspěch. Jenže kde ho tak nahonem vzít? Chtělo by to nějaký trumf, který by proletěl titulními stránkami všech novin jako bomba a dal všem najevo, že konečně je ten správný muž na tom správném místě. Třeba takový vznik Sociálního sboru proti zneužívání dávek, o němž Abbot letmo pohovořil s premiérem, který byl, jak se mu zdálo, této myšlence velmi nakloněn. Ano, to bude to pravé sousto, které předhodí na mimořádné tiskové konferenci veškeré mediální elitě! Jenomže - byl ten premiérův souhlas opravdu tak jednoznačný? Sitcom Je to soda by bylo možno zařadit kamsi mezi Jistě, pane ministře a Kancl. Na první navazuje tematicky - je to rovněž politická satira z vládního prostředí, Kancl připomíná způsobem realizace: pseudodokumentaristicky točené, dynamická, nervní, těkající (v prvních dílech možná až příliš, posléze se tvůrci poněkud zklidnili) kamera, evidentně částečně improvizovaný dialog. Chytrý humor, brilantně napsané dialogy i výborné herecké výkony, to vše nepochybně přispělo k tomu, že i přes relativně malý počet epizod si již tento seriálek získal značnou pozornost diváků i kritiky (získal již 4 ceny, na další byl nominován). (oficiální text distributora)
(více)Recenze (47)
Zatímco "Kancl" představoval vybočení z běžné sitcomové produkce, "Je to soda" jde v popírání pravidel sitcomového žánru nesrovnatelně dál, fakticky tvoří spíš jeho protipól. Důraz na realističnost prostředí, téměř dokumentární kamera a absence umělých hlášek a dramatizujících situací. Poctivě vzato, k prvoplánovému smíchu toho v seriálu mnoho není, jakkoliv absurdních situací se najde nespočet. Je to spíš nahlédnutí pod pokličku práce různých Dalíků, Šloufů a dalších manipulátorů a nejrůznějších vládních poskoků v britském podání. Místy se dokonce z jejich jednání a myšlení dělá člověku stejně jako po požití hodně nestravitelného jídla. Celkový dojem: 60 %. ()
Je to nuda. Nemůžu si pomoct, ale mně tyhle mockumentary sitcomy fakt nebavěj. Jednak se mi nelíbí ta kamera a jednak mám problém v tomto případě i s humorem a tématem jednotlivých epizod, takže naprostou většinou jsem se pronudil nebo u nich dělal něco jiného. Ale z několika málo epizod jsem byl nadšen a mile překvapen, jak byly super. Toť vše. Někomu to asi sedne, ale s tímhle stylem seriálů si fakt netykám, a to jsem si myslel, že tentokrát už to vyjde. Nevadí. Nicméně... jedná celá hvězda za fantastického Capaldiho, díky kterému jsem vydržel až do konce, druhá za hostující hvězdy (zejména, ale nejenom David Haig) a vedlejší postavy a zbytek za ty vtipy a epizody, které se mi líbily. 60%. ()
Je to soda je na ČSFD velmi často srovnávaný s Kanclem a Jistě, pane ministře. Zatímco první jsem neviděl, druhý patřím k mým nejoblíbenějším komediálním seriálům. Z tohoto důvodu jsem měl velká očekávání, která bohužel zůstala nenaplněna. Po čtvrtém díle jsem sledování zanechal, neboť si svého času vážím příliš na to, abych tento seriál shlédnul celý. Sir Humphrey Appleby se musí v hrobě obracet, jeho inteligentní monolog je zde nahrazen výrazně slabším většinou založeným na vulgarismech a křičení. ()
Neskutečně nahláškovaná kombinace Kanclu a Jistě, pane ministře, která se od obou těchto britcomů liší především obrovským množstvím vulgarismů. Jednotlivé epizody mají podobu nervně nasnímaných smrští smrtících replik, jež ke škodě tuzemského diváka vyžadují slušný přehled o britské politice a popkultuře (což se jinak znamenité české titulky poslední série snaží poněkud nešikovně řešit využíváním ekvivalentních českých osobností). Nápaditě ultrasprosté nadávky společně s víceméně reálným základem zobrazovaných situací posilují dojem, že jsme svědky „práce“ opravdových vládních úředníků, nad nimiž jako král všech mamrdů drží bič (v jedné, a krabici cukru v druhé ruce) Malcolm Tucker, podobně ultimativní hovado jako David Brent. Oproti Brentovi lze ale snáz pochopit, proč svým chováním ostatním způsobuje zhruba stejnou slast jako penetrace pohrabáčem. Ve vysoké politice měkkoty zkrátka dlouho nevydrží. 90% ()
S uzivatelem ktery ohodnotil odpadem vlastne uplne souhlasim. Jak se muze tato smesice trapnosti a sucheho humoru nekomu libit... "Charizma" Rickyho Gervaise mozna nekomu cbybi, ale ruku na srdce... .Kolik z vas se musi kazdy den srovnavat v ramci mezinarodniho tymu pod vedenim takovychto sefu v kancelari s (rad bych zminil individualitami, ...) individui rozlicneho spolecenskeho a dalsiho ruzneho zarazeni ? Tento vyse zmineny pocit, z meho pohledu, Tato soda reflektuje s velikou bravurou. A verte mi, ze nemate predstavu o to jak moc dobre tentokrat vim o cem mluvim. ()
Galerie (14)
Zajímavosti (2)
- Dle Iannucciho byla část dialogů improvizovaná. Herci nebyli limitováni snímáním kamer a měli dovoleno vycházet ze záběru při dialozích. (Splasher)
- Bohatý slovník Malcolma Tuckera (Peter Capaldi) si občas propůjčí samotní politici. Nejvýraznějším případem je neologismus Omnishambles, který lídr britské opozice Ed Miliband použil při kritice rozpočtu na rok 2012. Později byl použit i novináři při kritice Mitta Romneyho, kdy jeho počínání označili za Romneyshambles. (Splasher)
Reklama