Obsahy(1)
„Dali mě do vězení Toloncház. Potřetí. Ten důstojník se mě zeptal, jestli jsem tam už někdy byl. Samozřejmě jsem řekl, že ne, protože jako Kurt Hübner jsem tam ještě nebyl…” Film, bořící představy o dokumentech o holokaustu, se zabývá lidskou identitou a jejími proměnami. Pojednává o rozhodnutích, která museli dělat lidé prchající z nacistických ghett, pracovních a vyhlazovacích táborů v oblasti Lublina v Polsku. Aby se přizpůsobili a přežili, neustále na útěku, v ilegalitě a přetvářce, dokázali uplatnit nezměrnou míru vynalézavosti, humoru a optimismu. Tento dokumentární hold síle lidského ducha neobsahuje žádný komentář, ani současné nebo nahrané záběry. Používá pouze autentické materiály nalezené po letech hledání, které přesně dokumentují popisovaná místa, čas a situace. Ze čtrnácti tisíc českých a moravských Židů deportovaných do zapomenutých míst jako Sawin, Luta, Krychow nebo Zamošč v distriktu Lublin v Polsku, se konce války dočkalo pouhých padesát. Od riskantní hry na hluchoněmého prosťáčka, přes povstání a ozbrojený odpor, až po jímavý příběh zapovězené lásky, hrstka přeživších sdílí, zpravidla zcela poprvé, svou minulost. „Příběh přežití“ za holokaustu bývá spojován s pruhovanými uniformami a čísly na rukou. Tento film nic z toho nenabízí. Jen překvapivý obraz přežívání tak, jak jej neznáme. (Doc Alliance Films)
(více)Recenze (24)
Velmi drsné svědectví pamětníků koncentračních táborů, na poměry českých válečných dokumentů jsem velmi velmi pozitivně překvapen. Ve všech příbězích se setkáte s naprosto nelidským přístupem k člověku a zároveň s poutavostí vyprávění samotných čechů. Většina dokumentů ve kterých hovoří pamětníci lágrů je sestavena z "vypravěčů" z ruska, polska, atd. Málokdy vypovídá někdo z tehdejšího protektorátu a já musím říci, že když slyším o svých zážitcích hovořit čechy, tak je to mnohem silnější a emotivnější zážitek. ()
Dokument, ktorý sa nám snaží priblížiť osudy pár ľudí, ktorých útek z koncentračného tábora za slobodou bol plný nástrah a strachu a počas ktorého sa zoznámili z ľudskou dobrotou aj zo zverstvami ktoré prináležia len človeku. Lukáš Přibyl v svojej tvorbe z cyklu Zapomenuté Transporty zvolil tradičný prístup podávania informácií. Máme tu fotografie, staré filmové záznamy a rozhovory z osobami, ktoré prežili všetky tie hrôzy. Vzájomné spojenie týchto zložiek do fungujúceho celku tak vytvára pozoruhodný zážitok ľudskej odvahy a cez slová zachytáva tie najväčšie obavy zo smrti a zo straty slobody. Dokument patrí rozhodne k tomu lepšiemu čo na poli českej dokumentárnej tvorby vzniklo ak už nie faktom že je to dokument príťažlivý a nenudiaci, tak aj faktom že má výpovednú hodnotu, ktorá núti k zamysleniu. Rozhodne stojí za pozretie ako dôkaz že existovali ľudia, ktorý sa odmietli vzdať. ()
Ze 14 tisíc židů transportovaných do lublinské oblasti jich přežilo padesát. Důstojné završení celého cyklu založeného nikoliv na efektních filmových technikách a šokujících záběrech, nýbrž na neobyčejně silných lidských příbězích vyprávěných hrstkou těch, kteří ještě své sdělení můžou poskytnout. Prakticky každý z nich by si zasloužil hraný celovečerní film, který by bez problémů přebyl spoustu zbytečné produkce filmové tvorby. Celkový dojem: 80 %. ()
Za mne nejlepší díl z cyklu Zapomenutých transportů - asi díky tomu, že se o danou tematiku zajímám jak faktograficky, tak ve filmových zpracováních, tak tento dokument mi ukázal skutečné osoby z mého oblíbeného filmu Útěk ze Sobiboru. Dokonce i jeden Čech o kterém jsem nevěděl, byl jedním z padesáti vězňů, kteří utekli z likvidačního tábora. Padesát z 250000 vězňů. ()
Připomínat si hrůzy 2. světové války je z hlediska paměti národa (-ů) potřebné neustále, a možná v současné době o to více. Autor čtyř celovečerních dokumentů Lukáš Přibyl je navíc dokázal natočit velmi poutavě a poněkud jinak. FILM Autor dokumentů, Lukáš Přibyl, se narodil v roce 1973 v Ostravě, vystudoval politologii a blízkovýchodní studia na Brandeis University u Bostonu (a během dlouhodobé stáže na Hebrejské univerzitě v Jeruzalémě), mezinárodní vztahy a lidská práva na Columbia University v New Yorku, historii na CEU v Budapešti a filozofii a náboženství ve Stockholmu. Kromě práce na projektech v USA (zejména z oblasti politologie), v Čechách publikoval práce o dějinách českých Židů a podílel se na výstavách v Židovském muzeu v Praze. Struktura jeho čtyř dokumentů (trvají v rozmezí 86 - 91 minut) je velmi podobná. Vybral si ze žijících a přeživších čtyři pět lidí, kteří začnou vyprávět svůj příběh. V mnohém na sebe tyto příběhy navazují a proplétají se. A co muselo dát hodně práce, ať sháněním materiálu nebo následně střihem, jsou ústrojně do průběhu vyprávění začleněné dobové fotografie a záběry vztahující se přímo k vyprávěnému. Právě tato struktura působí lépe, než kdybychom sledovali nějaký dramatický film, protože s těmi lidmi "jdeme". Stručně je nám podle všech náležitostí vyprávění dobrých příběhů naznačeno podhoubí, vztahy a okolnosti, čímž se dostaneme do "děje". Abychom pak sledovali osudy hrdinů a aby nás pak skoro neustále mrazilo, když si uvědomíme, že právě nesledujeme nějakou fikci, ale skutečné osudy, jež se skutečně přihodily. Zde sledujeme třeba příběh dívky, která se zamilovala do německého oficíra a ten kvůli ní chtěl zahodit výložky a od nacistů odejít. Příběh dvojice mužů, z nichž jeden hrál blázna a foukal na píšťalu a snažili se dostat do Prahy. Příběh uprchlíků, kteří se přidali k partyzánům... Jeden napínavější (a drsnější) než druhý. Zcela výjimečně - přece jen struktura vyprávění je o něčem jiném - se objeví i záběry hromad mrtvých lidí, nahých v bezejmenných hrobech. Avšak tyto záběry se vztahují k vyprávěnému, přesně souvisejí s příběhem toho kterého pamětníka. Zmiňuji tuto věc zde jen proto, že některým lidem podobné záběry nedělají dobře, jenže bez nich by vyjádřit tu hrůzu nacismu tak nějak nešlo. Příběhy doplňují i vysvětlující mezititulky. Z nichž občas také mrazí. Třeba když si přečtete, že z tisícovky žen přežilo jen 46... I když tři dokumenty byly uvedeny v roce 2008 (Zapomenuté transporty do Běloruska a Zapomenuté transporty do Lotyšska v březnu, Zapomenuté transporty do Estonska v červenci) a jeden vloni v březnu (Zapomenuté transporty do Polska), je na nich znát oněch deset let příprav a natáčení. Natočeno prý bylo přes 400 hodin záznamu ve dvaceti zemích světa. O to obdivuhodnější je řád, který autor jednotlivým dokumentům vtiskl, aby nenudily, a navíc dokázaly předat onen živočišný strach, odvahu, bezmoc i heroické pokusy, jež tehdy lidé prožívali tváří v tvář nejhoršímu zlu, jaké se na snad ve světě objevilo. A jež si musíme neustále připomínat, aby k něčemu podobnému již nedošlo. DVD Žel, k diskům samotným není příliš mnoho co napsat, protože kromě filmů neobsahují nic navíc. Možná je to účel, aby takto dokumenty zapůsobily samy od sebe, a nebyly rušeny komentářem režiséra nebo nějakými doplňujícími záběry. Avšak třeba chybějící kompletní titulková podpora zamrzí. České titulky najdeme pouze u promluv v jiném jazyce (avšak tyto zase dělala renomovaná Anna Karenina). Jediným bonusem je vložený osmistránkový booklet, v němž najdeme zkrácenou verzi rozhovoru Adama Geberta s Lukášem Přibylem, jenž vyšel v Revolver Revue. Pokud jde o technické provedení, po vložení disku se filmy samy spustí, cosi jako menu však najdeme jen u estonského dílu, u ostatních při volbě menu naběhne standardizované menu DVD rekordérů Panasonic. Obraz je navíc letterboxovaný, což však nejspíše bude proto, že množství archivních materiálů by byl problém vyčistit a upravit pro full screen. Na druhou stranu - u podobného, poměrně důležitého obsahu, jsou podobné technické připomínky k DVD provedení irelevantní. Lukáš Přibyl vydal DVD sám, bez jakékoliv distribuční společnosti, koupit se tak dají přes stránky filmu nebo ve vybraných knihkupectvích v centru Prahy (Academia, Terryho ponožky či Knikupectví Franze Kafky), a také na Filmcity. () (méně) (více)
Galerie (7)
Photo © Falcon
![Zapomenuté transporty do Polska - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/000/152/152935_0e4db0.jpg)
Zajímavosti (1)
- Ocenění Český lev za nejlepší dokument v roce 2009. (zdeny99)
Reklama