Obsahy(1)
Štechův Deskový statek je další výpravou Činoherního klubu a režiséra Ladislava Smočka do české minulosti, přesněji do počátku minulého století. Tato dnes už sto let stará komedie Václava Štecha poněkud relativizuje náš sklon k idealizování "starých zlatých časů", neboť jsou v ní účinně propojeny rovina privátu s podnikáním a podnikání s politikou, a tedy i privátu s politikou. Na scéně se odehrávají stejně bouřlivé scény milostné jako lstivá úřední jednání a v neposlední řadě i politické předvolební schůzky a zasedání, jež v zárodečné a ještě značně naivní podobě poukazují k dnešním, daleko rozvinutějším a rafinovanějším "demokratickým" praktikám. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (19)
Vynikající nadčasová komedie, která mu tu výhodu, že bude patrně platná v každé době. Všichni se svých rolí zhostili perfektně. Nepřekvapil, ale dost potěšil hlavně Pavel Kikinčuk a Veronika Žilková. Perfektností této komedie je již zmíněná nadčasovost, kdy odehrávaný děj se zde projevil hlavně v 90. letech a nyní se tu k podobnému modelu asi zase vracíme. ()
"Pánové - jenom žádné okaté prospěchářství. A když už - aby to nebylo znát." Další povedená komedie z prken Činoherního klubu. Štechova předloha a jazyk jako by vypadly z pamětnického filmu, ale to by nebyl režisér Ladislav Smoček, aby hru trošku nepřizpůsobil dnešku. A je to opravdu zahráno výborně. Dana Černá, Michal Pavlata, Petr Meissel, Michal Zelenka, Ondřej Sokol, Lada Jelínková, Ida Sovová, Milan Riehs v čecho-německé roličce a i Veronika Žilková, kterou jinak moc nemusím. Vyzdvihnout si ale zaslouží Matěj Dadák (už ať ho někdo konečně obsadí do filmu) a především koncertující Pavel Kikinčuk v hlavní roli. Jím pronášené repliky mi dávaly vzpomenout na Jiřího Sováka a teď to možná trochu přeženu, ale při jeho grimasách jsem si až říkal, že takhle nějak to muselo vypadat při vystoupeních Louise de Funése na divadle v Oskarovi. Taky by si zasloužil nějakou filmovou komedii. Jinak bohužel už je po derniéře, takže se aspoň koukněte na tenhle záznam. ()
Deskový statek je krásně napsaná a podaná hra, která přesně zná svě místo a nedělá ze sebe nic, čím není. Kdyby situační komika fungovalo u všech děl, které se do ní zaklínají, tak jako zde, byla by ot nádhera. Vše podpírá strhující výkon Pavla Kikinčuka, Veronika Žilková, které bych uvěřil o dvacet let míň, a Matěj Dadák jako milý objev. Michal Pavlata pak už jen potvrzuje svoje postavení stálice Činoherního klubu. ()
Koukám, že dělám jedině dobře, když jsem od r. 1996 žádné divadlo nenavštívil. Smysl tohoto představení, které jsem shlédl v televizi, mi zůstává poněkud nejasný. To, že je politika špinavá, přeci dávno víme, to nám nemusí nikdo vykládat. A nějaké opravdu vtipné hlášky nebo situace, těch se v tomhle díle nacházelo pramálo. Ale abych jen neočerňoval,oceňuji, že bylo myšleno na naše sluchově postižené spoluobčany, neb zejména Kikinčuk neustále řval jak na procesí. Také mě překvapila Štechova odvážnost, už před sto lety vepsat do hry takové odvážné lesbické scény, to tedy klobouk dolů! Bohužel v tomhle případě to bylo poněkud kaženo představitelkami oněch lechtivých podívaných, neb cicmající se Žilková rozhodně nepatří mezi 1000 věcí, které musím vidět, než zemřu. A nejen v oblasti ženské lásky, i v oblasti lásky normální se Štech projevil jako pěkný prasáček, ti dva "mladí" se jeden den poznají, druhý den ji on požádá o ruku a ona mu ji hned dá (na penis). No prostě hrůza. No a na závěr bych měl kapku výhradu vůči hereckému obsazení, moc zvládnuté nebylo, Žilková by se spíš typově hodila na tu posedávající babičku a né na dvacetiletého diblíka. ()
Říkal jsem si, že vysoce hodnocená komedie z Činoheráku v čele s mými oblíbenci Kikinčukem, Pavlatou a Sokolem bude pro mě sázka na jistotu a záruka jisté zábavy. Nebyla. Je podle mě jistý, že humor, který připadal srandovní lidem před 100 lety, už dnes nikomu nic neřekne; to je moje dlouhodobá zkušenost s kdejakými fraškami napsanými v dobách starého mocnářství. Vesměs se tam tepou neřesti jako je taškářství, vypočítavost, pletichy a zahálka, tedy úkazy, které mezitím vymizely anebo přestaly být neřestmi. Deskový statek je komedie zoufale nehumorná a žertovnost měla být ve své době dosažena především tím, že nějaká postava svými řečičkami oblbne postavu druhou, anebo že popisuje nějaké své zážitky při jednání v besedě apod. Režisérům tohle muselo být jasný, takže do hry přidali navíc ještě kdejaké groteskní gagy, v jejichž rámci se třeba Žilková všelijak pitvoří a klátí a padá do mdlob atd., což může připadat být vtipné jenom prosťáčkovi. Vlastně je to pro mě celé velké zklamání a potvrzení teorie, že čím je předloha věkovitější, tím víc se se mnou míjí. A taky jsem si nemohl nevzpomenout na to, co mi říkala jedna moje kamarádka - herečka, že právě s takovými taškařicemi vypočítavě jezdí divadla na zájezdy do malých měst, aby se pak místní burani mohli plácat do kolen, jakže je ta celebrita legrační, když jí někdo kope do zadku. ()
Reklama