Režie:
Bent HamerScénář:
Bent HamerKamera:
John Christian RosenlundHudba:
John Erik KaadaHrají:
Baard Owe, Ghita Nørby, Bjørn Floberg, Nils Gaup, Gard B. Eidsvold, Andreas Cappelen, Fredrik Steen, Espen Skjønberg, Kristine Rui Slettebakken, Kai Remlov (více)Obsahy(1)
Jeden z nejzajímavějších filmů uvedených v sekci Un certain regard MFF v Cannes 2008 má vše, čím si filmy Benta Hamera získaly přízeň diváků i kritiky: jemný humor, originální scénář a především nezapomenutelnou atmosféru. Odd Horten pracoval celý život jako strojvedoucí. Přišel čas odejít do důchodu a Horten zítra pojede na své pravidelné trase Oslo – Bergen naposledy. Poprvé za čtyřicet let práce u dráhy však přijde pozdě… Půvabný film nejen pro milovníky vlaků. [43. MFFKV 2008] (oficiální text distributora)
(více)Videa (2)
Recenze (23)
Zeleznicarska poetika a jemny humor ve filmu s vaznym zivotnim tematem (odchod do duchodu). Zase jsem si jednou pripomnela, ze mam slabost pro severske filmy a ze bych se jim mela v budoucnu vic venovat. Tenhle film prekvapive konci ***pozor spoiler*** na Skandinavce hodne netradicnim (ale jinak klasickym provarenym) happyendem. A ta hudba! Pry “Kaada.no”, tak se jim hned jdu mrknout na zoubek. Tenhle soundtrack musim mit!!! ()
„Asi není třeba říkat, že už nepřijímám žádné další objednávky na jídlo.“ Strojvedoucí Odd Horten si žije svůj nevzrušivý život zahrnující kouření dýmky, stálou trasu jízdy a pravidelné přespávání ve stejném hotelu. Nic nenasvědčuje tomu, že by se mělo na jeho poklidném životním stylu něco změnit i po jeho odchodu do důchodu, kam se právě chystá…Hlavní postava baví. Dějí se jí zdánlivě běžné, a přesto trochu zvláštní věci. Jako třeba když nedobrovolně hlídá naprosto cizí dítě, prochází letištní kontrolou, přestože nikam neletí, nebo se stane spolujezdcem podivína, který řídí poslepu. Film má stejně jako hlavní hrdina své pomalé, někdy až hypnotické tempo. Chvílemi je úsměvný, místy zas posmutnělý, převládá ale jistá smířlivost. A jak se hlavní hrdina vyrovnává se stářím a důchodem, přichází najednou závěr. Ten vše otočí, a to včetně svého vyznění, což mně osobně příliš nesedlo, přišlo mi to trochu na sílu. Celkově tento milý, malý komorní snímek asi nikoho neohromí, ale díky své zvláštní atmosféře mi vychází ještě na slabší 4*. ()
Film, u kterého hraje hlavní roli atmosféra. Já do ní ale bohužel nevnikl, asi jsem zrovna nebyl v odpovídající náladě. A přitom Povídky z kuchyně na mě zapůsobily mnohem víc. Divné. Zde bylo jen pár povedených (hezky absurdních) vtipů, zbytek bylo však jen líné tempo života jednoho vysloužilého strojvůdce. ()
Odd Horten (už svým křestním jménem prozrazuje jistou podivnost) má ve svém osudu napsáno, že (v důchodu, tj. od svého 67 roku) musí skočit na lyžích, už proto, že se tomu celý život vyhýbal, a sejít se svou dávnou známou, možná i milou. Od své poslední (nezdařené) jízdy železničními tunely a mosty , až po svůj první skok na lyžích, se událostmi, které zpochybňují jeho dosavadní život a přitom ho naplňují, dostává do situací, které řeší tím, že je neřeší, a když jde to tuhého, řeší je tak, aby z nich nějak vyvázl se zdravou kůží. Autorský film Benta Hamera je sice laděn optimisticky, ale v mnoha okamžicích nechybí mnoho, aby se zvrtl někam jinam; a právě tyto okamžiky jsou na filmu cenné, i tím, že se často blíží k hitchcockovským seuspenzím. ()
Film o železičářovi dosahujícím důchodového věku překonal pro mne hranici snesitelné pomalosti, o kterou se otíraly Povídky z kuchyně. Čekala jsem pointu a přišel happyend, sice pěkný, přeju jim to, ale trochu vykonstruovaný. Dvě hvězdičky za hudbu a zajímavou úvodní scénu s vlakem projíždějícím tunelem. ()
Galerie (27)
Zajímavosti (1)
- Roli mladé Hortenovy (Baard Owe) matky si zahrála slavná norská skokanka na lyžích Anette Sagen. (skudiblik)
Reklama