Režie:
Jan ŠvankmajerScénář:
Jan ŠvankmajerHrají:
Václav Helšus, Klára Issová, Zuzana Kronerová, Daniela Bakerová, Emília Došeková, Marcel Nemec, Jan Počepický, Jana Oľhová, Pavel Nový, Karel Brožek (více)VOD (2)
Obsahy(1)
Psychoanalytická komedie o snech a snění jednoho muže pozdních středních let. Autorský film Jana Švankmajera vypráví o jednom mužském osudu v surrealistických obrazech a s použitím výtvarné stylizace, v níž jsou propojeny hrané části s animovanými fotografiemi herců, podobně jako v papírkovém filmu, jak ve vtipné předmluvě říká sám autor... Evžen žije dvojí život: jeden reálný a druhý ve svých snech. V reálném životě má manželku, ve snovém mladou milenku. Tuší, že sny, které ho provázejí, mají hlubší význam, a tak se obrátí na psychoanalytičku, aby mu sny vyložila. Evžen ztratil v dětství rodiče, v jeho snech vedle milenky vystupuje i babizna, která ho neustále varuje, že nesmí své milence ublížit. Psychoanalytička je z jeho zmatených snů zoufalá a skutečná manželka ho podezírá z nevěry. Tajně jednou prohlédne Evženův rituál, vstoupí do jeho snového světa a odhalí manželovu bigamii. Teprve přes nalezenou fotografii shledá Evžen pravdu o osudu svých rodičů a pochopí smysl svých snů. (Česká televize)
(více)Videa (1)
Recenze (157)
Celé tahle přehlídka úžasné animace začala skvělým intrem v podání samotného Švankmajera. Film nabízí dokonalé propojení animovaných a hraných sekvencí, smršť výborných nápadů, většinou na motivy psychoanalýzy, od nafukujícího se melounu po vytrhávané zuby, strašně se mi líbily při určitých slovech záběry jen na rty aktérů, ovšem nejlepší byli Freud a Jung na zdi dávající si pěstí.Takže výtvarnému zpracování nemám co vytknout,ale bohužel snímek samotný je velmi předvídatelný a zdlouhavý,proto to nízké hodnocení. ()
"Freude, Freude, na tě vždycky dojde", jak s oblibou říkal náš hrozný profesor na psychologii. Čím víc toho znáte z psychoanalýzy, tím pro vás je film vtipnější. (Scénář pracuje hlavně s nejznámějšími definicemi, které používá zcela doslovně, což je na tom právě to zábavné). Docela jsem se nasmála, některé scény byly skvělé (hlavně ty v ordinaci s obrazy Freuda a Junga). Ručně animované fotky herců se střídaly s klasickými hranými záběry, práce to byla náročná a zdlouhá, jak bylo vidět ve Filmu o filmu. Ale jenom proto, že to je vypiplaná surrealisticky snová vize, na kterém budou Japonci zase ujíždět, to nebudu hodnotit lépe, protože místy to bylo opravdu ukecané a hlavní pointa byla až příliš brzy zřejmá. Zbouchnutí animy však nemělo chybu. Jdu se teď zakousnout do kabelky, dobrou noc:) ()
,,JMENUJI SE EVŽEN“..... /// Můj první Švankmajer. Když člověk s hlavou psa píchá psa, není pochyb, že nadešel čas zjistit, jakej je rozdíl mezi uchylárnou, kravinou a uměním. ,,POTŘEBOVAL BYCH NĚJAKÝ PRÁŠKY, KTERÝ VYVOLÁVAJ SNY“..... Lars von Trier že je magor? Zapomeňte! Sny jsou splněná přání, sen je druhý život a někdy i první – už ani já nevím.... spím či bdím? ,,TY CHUDÁKU, TO TI OPRAVDU NEDOŠLO O CO TADY JDE?“..... Ale došlo. Magora hledejte u mě doma, protože jsem tu ,,hrozně smutnou událost“ dokoukal. A vy, jestli v sobě nemáte velkej flák podivínství, tak to radši nezkoušejte. Můj poslední Švankmajer. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Mám sen v němž se každá úniková cesta může použít jen jednou. To je zákon! 2.) Když bleju, tak se nedívám. A teď bych to chtěl vidět. 3.) Mám doma plyšovýho medvěda se stojícím (medvědím) přirozením. Přivezli ho náklaďákem. 4.) Často se mi zdá, že píchám slepici (jasně, chápu.... slepici - zvíře). 5.) Ještě mě nikdo nevaroval před ANIMOU. /// ČEMU NEROZUMÍM, TO NEHODNOTÍM. ()
Měl jsem z toho trochu strach a dlouho jsem se tomu podvědomě vyhýbal-ale úplně zbytečně. Je to vtipné, smysluplné a ve výsledku hodnotné... Nemůžu říct, že se mi všechny švankmajerovy techniky, postupy, obsese a estetika líbí ale vždy(nebo většinou) se bavím a tenhle film není vyjímka. Už jenom kvůli tomu FreudovskoJungovsému škádlení a poštuchování to stojí za vidění :) ()
Galerie (16)
Zajímavosti (9)
- Prežiť svoj život je prvým filmom, na ktorom Švankmajer nespolupracoval so svojou manželkou Evou. (Raccoon.city)
- Hlavní animátor objevil způsob, jak kombinací fotek úst v různých polohách simulovat vzhled skutečné řeči. Všechny herce si proto postupně posadil na židli, kde několik hodin s hlavou zafixovanou v neměnné poloze jednotlivé hlásky přeříkávali. Ze série fotek, která tak vznikla, mohli tvůrci poté složit jakékoliv slovo či větu. (hippyman)
- Režisér herce málokdy chválil a těžce nesl ztíženou možnost improvizace. (hippyman)
Filmová i psychoanalytická lahůdka. Připojuji záznam tematicky korespondujícího snu. - - - Sen o Animě (v noci z 8. na 9. ledna 2009) - - - Sedím v zahradní restauraci, dopíjím pivo a chci zaplatit. Vznikne problém s číšníkem, který mi nepsal lístek a nyní tvrdí, že jsem měl pět piv, zatímco já jsem vypil jenom čtyři piva. Nějak vím, že to ten číšník dělá schválně. Ne proto, aby se obohatil, ale aby mě naštval. Říkám, že pět piv mu prostě nezaplatím, ať na mě třeba zavolá policii. On skutečně někam volá mobilem a pak oba čekáme na příjezd policie. Ptám se číšníka, proč dělá takové problémy, když přece ví, kolik jsem měl piv. Říká, že proto, že ho štvou lidi. Podivím se, proč si nenajde jiné zaměstnání, kdy by s lidmi nepřicházel do kontaktu, a on odpovídá, že tuhle práci dělá právě proto, aby s lidmi v kontaktu byl a mohl jim škodit, protože ho štvou. Uznávám, že to nepostrádá logiku. Čekáme dál a já myslím na to, zda se policie bude vůbec kvůli takové prkotině obtěžovat přijet. Jenže auto už přijíždí. Vůbec ale není policejní. Je to luxusní drahý vůz, který řídí vídeňský Matěj, zjevně šofér. Vzadu ve voze sedí překrásná rudovlasá žena. Auto zastaví, žena otevře dveře a vyzve mne, abych nasedl. Je mladá, a zároveň zralá a moudrá. Její tvář je mi neznámá, ale přesto vím, že tu ženu znám a při pohledu na ni cítím téměř posvátné vytržení. Přijela coby deus (nebo spíš dea) ex machina. Nastupuji do auta a sedám si vedle ní na sedadlo. V tom si uvědomím dvě věci. Za prvé to, že se mi tohle všechno jenom zdá, za druhé to, že jsem právě v kontaktu se svou Animou. Numinózní pocit však nezmizí. V duchu se ptám, odkdy je moje Anima zrzavá, ale hned si uvědomím, že archetyp na sebe může přijímat nejrůznější podoby. Pro jistotu se však ženy otáži: „Kdo jsi?“ a ona odpoví: „Ego sum Anima tua.“ Uchopím ji jemně za ramena a pozorně jí hledím do tváře, abych si ji dobře zapamatoval. Jenže se mi to nějak nedaří. „Ukaž se mi,“ pomyslím si, a v jejím obličeji se postupně mihnou tři ženské podoby: Vlasta H., Jana H. a – světe, zboř se – Klára H. Hbitě vyhodnotím, co mají tyto ženy společného: všechny jsou černovlásky a jejich příjmení začínají písmenem H. Není však čas o tom uvažovat, protože děj snu se odvíjí dál. Najednou stojí vedle další auto, rovněž luxusní, ale mnohem starší model, snad prvorepublikový. I tohle auto řídí vídeňský Matěj. V autě sedí onen číšník. Moje Anima se rozdvojí a nastoupí k němu. V tu chvíli vypadá přesně jako herečka z filmu Postřižiny. Číšník jí ustřihne vlasy. Výjevu jaksi nerozumím: je to nějaký symbolický obřad nebo snad trest? Slyším hlas, který říká: „Byla to jeho manželka.“ Auto s číšníkem i s jednou ze dvou Anim startuje a rychle odjíždí. Vypadá to jako filmový happyend. Jenže číšník, neboť i on se zřejmě rozdvojil, zůstal venku! Nasedá na koloběžku a zoufale auto pronásleduje. Myslím si, že snad chce tou zběsilou jízdou spáchat sebevraždu, ale ne, on prostě jede zpět v čase. Mění se v malého chlapce, dál jede na koloběžce a volá: „Mami, nenechávej mě tady!“ Říkám si, že jsem asi omylem vstoupil do snu nějakého číšníka, protože s tímhle nemám nic společného. Freud by se v tom vyznal! S touto myšlenkou se probudím. () (méně) (více)