Režie:
Jaroslav BalíkScénář:
Otakar FenclKamera:
Vladimír OpletalHrají:
Milena Dvorská, Luděk Munzar, Marie Burešová, Leopolda Dostalová, Blanka Waleská, Ilja Racek, Libuše Švormová, Ota Sklenčka, Václav Lohniský, Radúz Chmelík, Josef Větrovec, Adolf FilipVOD (1)
Obsahy(1)
Milena Dvorská a Luděk Munzar v příběhu rodiny, jejíž klid je narušen příchodem dívky se ztrátou paměti... Skvělé herectví Mileny Dvorské nám připomene její hlavní role dívky ve vzrušujícím příběhu podle slavného románu K. J. Beneše. Po letecké katastrofě ztratila paměť. Nikdo neví, odkud je, co se jí stalo, jak se jmenuje. Neví to ani ona sama. Postupně se důvěrně zapojuje do života podivného, starosvětského, kouzelného domu svých hostitelů. Chvíle poznání její tajemstvím zahalené minulosti se však blíží... K inscenaci režiséra Jaroslava Balíka (z roku 1970) napsal scénář Otakar Fencl, dramaturg Národního divadla, poté dramaturg ČST. (Česká televize)
(více)Recenze (10)
No tak jsem měl štěstí, že jsem před hodinou viděl předchůdce tohoto nepovedeného remaku. Zatímco film staví více na příběhu, tento více na psychologii postav. Tedy hlavně Marie. A tato psychologie si vyrobila záběry někde v pískovně a pod vysokým napětím. To by až tak nevadilo, přirovnání hrdinčina nitra k poušti beru, ale tu kakofonii k tomu už ne. Možná zapadla do atmosféry, ale mi to rvalo uši. Asi vznikla opět po známosti, režisér má známého bez peněz, a tak mu dá vydělat několika pazvuky. Ona bohužel celá inscenace se bere tím psycho směrem a příběh u ní zůstává silně v pozadí. Není to zas tak velká škoda. Herci si odříkali, co měli, a snad mimo pana Prachaře nestojí za zvláštní zmínku. ()
Marthosova recenze se mi líbí, pokud vynecháme porovnání s Vávrovým filmem, mohu se k ní připojit. Na Vávrovu adaptaci se podívám ještě tento nebo další týden. Přitom metodu porovnávání stejně nepovažuji za jistou ani vhodnou cestu k ocenění jakéhokoli uměleckého díla. I zde zřejmě budou prostředky i cíle, umělecké ambice i "plnění požadavku doby" dost rozdílné. Munzarův herecký výkon považuji za zásadní. Myslím tím herectví v každém pohybu, gestu, záchvěvu ústních koutků. Munzar si osvojil atmosféru "kouzelného domu", která léči i zraňuje, dovádí ke klidu i šílenství, a stal se její součástí. Locus communis - locus dolenti (společné místo - bolavé místo). Tahle stará dobrá škole je pryč, všechno se vesměs odehrává v tak zběsilém tempu, že snažit se o něco takového nemá prostě smysl. Herectví přešlo z niterné na téměř výlučně expresivní, akční formu (za všechny např. Ivan Trojan). Doba, které je zapotřebí k tomu, aby se něco dostalo zevnitř ven, prostě není k dispozici. České a slovenské televizní inscenace jsou možná posledním místem, kde na to čas ještě byl. Pozn.: ČSFD sice uvádí, že se jedná o televizní film, avšak neuvádí jej v položce "žánr". Zda TV-film do ní patří může být sporné, ale rozhodně se jedná o specifický útvar – mohlo by to pomoci např. při vyhledávání nebo sestavování žebříčků. ()
O něco starší (1939) filmová adaptace režiséra Otakara Vávry se jeví ve všech ohledech zdařilejší, také zásluhou vynikající práce s kamerou, ale ani televizní nastudování z konce šedesátých let nelze pokládat za špatné, neřkuli mizerné dílo. Postavy jsou spíše naznačené a neurčité, ale vůbec ne nezajímavé – mezi okouzleným Martinem a tápající Marií vzniká napjatý vztah, který v závěru musí zaniknout, navzdory síle lásky, jíž oba na chvíli uvěřili. Tedy to, co Vávrův film v rozporu se stejnojmennou literární předlohou zcela ignoruje. Spojením herecky rozdílných osobností (vynikající Milena Dvorská, Munzar a Racek, ze starší generace Burešová, Dostalová a Waleská) vznikl mistrovský kus, jímž probleskuje zvláštní napětí, oddělující od sebe dva světy, ten dávný měšťanský, pný tradic a zábran, od světa tragické náhody, nepřirozeného zapomnění, prázdnoty a nakonec i návratu k aroganci a povýšenectví. ()
Tak bohužel mne tato tv inscenace zklamala. Viděl jsem film s Mandlovou a právě proto to zklamání. Sice Dvorská nádherná to žena, ale Mandlová tuto docela náročnou postavu zahrála přece jenom věrohodněji. Nechci ale být příliš přísný, kdybych totiž neviděl film, tak by se mi toto dílko líbilo určitě víc. Prostě srovnání tady je a většinou první verze je nepřekonatelná. ()
Vlastně to nebylo vůbec dobrý, Munzar, byť přední herec, je poněkud šablonovitý, navíc ho vidím v podobné roli podruhé za sebou (tentokrát má blázna bratra, minule švagra). Dvorská nikdy dobrá herečka nebyla, bohužel, má v sobě jisté fluidum, ovšem to nestačí. Navíc ten konec, uměle ukouslý, to prostě ne. ()
Reklama