Režie:
Alain MonneKamera:
Antoine RochHudba:
Florencia Di ConcilioHrají:
Sophie Marceau, Christopher Lambert, Margarita Rosa de Francisco, Rodolfo De Souza, Linnett Hernandez Valdes, Salvatore BasileObsahy(1)
Krásná Muriel (Sophie Marceau) nenašla nikoho, kdo by se o ni postaral. Bývala volná jako pták, po vážné autonehodě ale ochrnula a stala se vězněm svého vlastního těla. Leo (Christopher Lambert) neměl kam jít. Alkohol zničil poslední střípky jeho boxerské kariéry a zvláštní náhoda ho přivedla právě ke dveřím Muriel. Stal se její chůvou, kuchařkou, hospodyní, přítelem a pokusil se v ní probudit touhu znovu naplno žít… (oficiální text distributora)
(více)Recenze (59)
Postavy sú iba letmo načrtnuté, zvraty nedávajú zmysel, mnohé scény WTF (to čo malo znamenať, že Lambertova zverenkyňa prišla ženám povedať, že Lambert sa najbližšie dni neukáže TAKÝM spôsobom?!) a množstvo scén je uťatých práve keď sa začali rozbiehať. Ako keby bezradný režisér nakrútil štvorhodinový film a zlí producenti ho prinútili zostrihať ho na 90 minút. Takže tu máme spevavého maséra, ktorý sa objaví v dvoch scénach a potom bez stopy mizne, hoci evidentne patrí do okruhu najbližších pacientky. A je toho oveľa viac (v jednej scéne je Lambert totálne ožratý, sedí v noci pred kopou odpadu, položí pred ňu nedopitú fľašu a zrazu sa z masy odpadkov vynorí ruka, fľašu vezme, malý otvor, ktorým prestrčila ruku za sebou zakryje vrecom a Lambert sa tvári, ako keby sa mu to v minulosti už 50x stalo). Je to veľmi čudný film, ktorého najvýraznejším plusom je umiernený výkon najlepšieho Tarzana v histórii filmu. ()
Krásny námet utápajúci sa vo flagrantnom strihu postopileckých orgií a v nesúrodej línii dejových pasáží. Režisér sa ani len nepokúsil vyťažiť z hercov maximum. Marceau zostala niekde na pol ceste a Lambert sa potácal od niekam nikam. Zmiešajte mojito, sex on the beach, cuba libre a ocot a výsledný efekt Vám bude chutiť o triedu lepšie ako tento pokus o pekný, príjemne plynúci film, ktorý po hodinke a pol (po "zrazu" konci) vo Vás zanechá pachuť "romantickej" večere niekde v krčme za rohom... Pritom som čakal aspoň aký-taký filmový zážitok, nestalo sa... Mea culpa. ()
Poměrně vcelku příjemné drama, kterému možná škodí dvě věci - 1) pokud jste viděli mladší francouzskou komedii na podobné téma, budete to pravděpodobně vnímat trošku jinak než byste měli, 2) určitě se z thoo dalo vyždímat trošku více. Každopádně je to fajn film, obzvláště, máte-li rádi Marceau (která je zde hrozně fajn, i když se vlastně nehýbe) a Lamberta (který je prostě skvělý, a ne že ne). Fajn je, že film není jen o nich, ale do náruče bere více postav. Mám hrozně rád postavy jako je tady zpívající masér, objeví se jen na chvilku, do děje nijak výrazně nezasáhnou, skoro nic neřeknou, ale i přesto o nich víte všechno. ()
„Řekl vám o ní Rodrigez? Vysvětlil vám, v čem práce spočívá?“ - „Ne, prý mi to řeknete vy.“ - „Vlastně vám to vysvětlí ona. Umí to skvěle…“ Jakože po takhle brutálně upřímném proslovu potencionální zaměstnavatelky by leckdo utekl, nikoli však Léo…Muriel je sice ironická, vztahovačná a panovačná, ale to proto, že trpí, neb se z nezávislé ženy stala v mžiku přesným opakem. Najednou jí těch radostí a požitků moc nezbývá, musí vzít za vděk i drobnostmi jako je ranní vánek ovívající její tvář, hluk racků či vůni muře. Péče o ni je tak komplikovaná pro obě strany. Od přistavování knížky, přes vaření jídla, krmení, čištění zubů až po…vyprazdňování (tak nepříjemně intimní, ponižující, ale přitom nutné a samozřejmé. Ale ten zvuk „klepání“ mi vadí ještě teď). Každopádně, to pomalé, postupné navazování důvěry (velmi křehké a snadno zranitelné) mě moc bavilo. A jakkoliv jsou jisté věci trochu zjednodušené, byla to moc hezká romance, niterná, plná bolesti ale i naděje. Otevřený, náhlý konec mě lehce zarazil, ale vlastně proč ne. Solidní 4*. ()
Smekám před těmi, kteří takovou práci vykonávají a dokáží jí dělat srdcem. Stále si ale myslím, že by tuto práci neměl vykonávat muž. Má totiž svá specifika. Ale zvládnout se to dá. Pár měsíců jsem chodila vypomáhat s paní, která měla Alzheimerovu chorobu. Pořád jsem se k ní chovala jako k člověku, k živé bytosti, která měla všechny potřeby jako kterýkoliv jiný člověk, jen měla tohle vážné omezení. Nehoda je sice trochu jiný případ, ale jinak je to to samé. Škoda, že Christpher Lambert měl permanentně nainstalovaný výraz vycpaného vlka. Chápu, že hrál alkáče, ale ten výraz mohl trochu změnit. Vždyť tu několikrát ukázal, že usmívat se umí. Jedna ztrápená duše našla druhou. Opravdu je tu plno citu, emocí a hlavně skutečné lidskosti. Občas lidi rádi zapomínají, že jsou lidmi a ne dobře namazanými stroji. Hezky jsou tu ukázány i obyčejné maličkosti, které člověku dokážou udělat radost. ()
Reklama