Režie:
Federico FelliniKamera:
Gianni Di VenanzoHudba:
Nino RotaHrají:
Marcello Mastroianni, Claudia Cardinale, Anouk Aimée, Sandra Milo, Rossella Falk, Annibale Ninchi, Barbara Steele, Madeleine Lebeau, Jean Rougeul (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Guido je úspěšný filmový režisér na prahu čtyřicítky. Má slávu, kterou si chce uchovat, má výkonný, úslužný štáb, velkorysého producenta, trpělivou manželku a poněkud tělnatou milenku. Je obklopen ochotnými vykonavateli, honěn prosebníky, zbožňován herečkami a přáteli. Má natočit film, na který již bylo vydáno sto milionů, byla postavena odpalovací rampa, zajištěna mezinárodní zvučná jména i statisté. Guido však prochází těžkou myšlenkovou krizí a ztrácí sebedůvěru, stává se vězněm rozběhnutého stroje. Spásu a odpočinek odjíždí hledat do lázní. Lázeňská krajina se však pro introvertního, egocentrického umělce mění v bílý, průsvitný kraj, zalidněný přeludy lidí, snů a vzpomínek, popelavý kraj, z něhož vystupuje minulost, zatímco skutečnost nabývá fantasmagorických, groteskních forem.
Do role režiséra Guida obsadil Fellini svého celoživotního přítele a spolupracovníka Marcella Mastroianniho, o němž v jednom rozhovoru řekl: „Je mým přítelem, kamarádem, někým, koho opravdu dokonale znám. Pomoc, kterou mi poskytuje Marcello, netkví pouze v jeho profesionálních schopnostech, ale i v jeho důvěře, s jakou se odevzdává do mých rukou a která mě zároveň inspiruje i k uskutečňování mnohých smělých experimentů". Po boku Mastroianniho si ve filmu zahrály Anouk Aiméeová (manželka Luisa), Claudia Cardinaleová (Claudia) a Sandra Miloová (milenka Carla).
(Česká televize)
Recenze (236)
...zcela nepochopitelný (a přiznávám že mnou téměř vždy ) Fellini...na svou obranu dodávám že "dávno dávno již tomu" co jsem film viděla a slibuji že po pokusu č.2 zvážím znovu svoje hodnocení...zatím nemám odvahu podívat se znovu abych si snad definitivně před Mistrem nepřibouchla dveře... pokusů č.2 totiž mám na seznamu hned několik a sám Mistr je zastoupen také několikrát...tak snad příště... ()
Osem a pol je najosobnejšou Felliniho spoveďou. Keďže je zmesou reálnych a fantastických obrazov z jeho života – pôvodne ho chcel nazvať Krásny zmätok. Týmto filmom chcel Fellini skončiť s využitím autobiografických prvkov vo svojich dielach. Z tohto dôvodu je Osem a pol akýmsi kaleidoskopom poetických a snových obrazov. Nimi autor netradičným spôsobom vniká do najskrytejších zákutí duše hlavného hrdinu (Guida) v krízovom bode jeho života. ()
Slepičárna a starobinec a la Fellini. Technicky opět velmi zručné, ale výsledkem je zase přeexponované = pozornosti diváka vystavené nic. Felliniho tolik oblíbená opulentnost a bizarnost zde není tak extrémní (také díky použití pouze černobílého negativu)...Režiséra (Marcello Mastroianni) opustí umělecká múza a má i osobní problémy. Odjíždí do lázní, aby zapomněl a nabral nové síly, ale věci se vyvíjejí spíše naopak - komplikovaně a ireálně...Mastroianni se v tomhle guláši úplně ztrácí = role nervních a nemastných neslaných intelektuálů nebo umělců mu příliš nesedí. Vittorio De Sica v něm viděl úplně jiný typ herce a měl pravdu, když ho obsadil do několika svých slavných komedií, kde Mastroianni exceluje...Kdybych si měla vybírat filmy podle Oscarů nebo podle hodnocení pana V.Březiny v jeho Lexikonu čs. filmu anebo např. podle Leonarda Maltina a jeho každoročně nového Průvodce filmu a videa, tak bych se ochudila o spoustu krásných a zajímavých věcí, které ovšem do politiky a chápání těchto (ale i mnoha jiných tzv. expertů) nepasují. Nakonec při jakémkoli hodnocení je nejdůležitější sám divák. Samozřejmě tu mám na mysli diváka, který má svůj vlastní názor a nepodléhá davové hysterii. ()
Příliš složitý film na moje chápání. Režisér Guido je na léčení v lázních, ale neustále je zahrnován tlakem, který na něj činí producent, scénárista, architekt a další, kteří připravují nový film. Lázeňský pobyt si přitom chce zpříjemnit s ženami, ale milující manželku tu nemá, zato se schází se starými láskami a objevuje nové. Přitom je reálie režisérova pobytu v lázních prolínají s jeho vzpomínkami na různá období života a navíc ještě s některými fantaskními snovými obrazy, člověk se v tom někdy nemůže vyznat. Ale takový je Fellini, trochu mi to připomínalo film Giulieta a duchové. Zaujala mě snad až ta předposlední scéna, kdy má slavnostně začít natáčení nového filmu - jehož scénář vlastně neexistuje. Ten tlak novinářů byl děsný a škoda, že se pod tím stolem Guido skutečně nezastřelil. Film by měl mnohem pochopitelnější rozuzlení. ()
Tak....jestli jsem to pochopila tak, jak to Fellini myslel, nebo jsem si utvořila své vlastí vysvětlení, to nevím, tak jak tak mám z tohoto filmu ucelený dojem a moc se mi líbí. Bez ohedu na to, že mi došlo, že Nine je (bohužel laciným) remakem, tak mi 8 1/2 připadalo jako trochu umírněná, mužská Giulietta a duchové (obsahem i efekty, jako třeba to prázdné foukání a pod). Vizuálně to opět bylo naprosto geniální. Opět se mi zdálo, že Fellini měl slabost na ženská pozadí a dámy "krev a mlíko". A ještě bych dodala, že být Giuliettou, tak bych měla zatraceně velké obavy o manželův postoj k mé osobě. Doufám, že Federico měl ve své ženě všechny ty dámy naráz a nebral ji jako tu filmovu představu manželky. No, prostě 8 1/2 je parádní výlet do vědomí a podvědomí jednoho ..a vlastně ano, senzitivního, ale tápajícího chlápka - umělce :-) PS: tech 5* není 100% ale o něco míň (Strada vede!!!) ()
Neříkám,že není do jisté míry fascinující sledovat,jakým způsobem dokázal Fellini vlastní tvůrčí krizi přetisknout do filmové podoby,aby z toho vzniklo opěvované a zásadní dílo italské kinematografie.Ale "Osm a půlka" mě zkrátka po stránce pocitové i interpretační minula velikým obloukem,přičemž vyloženě se ctí z ní vychází pouze tradičně výtečný Marcello Mastroianni. ()
Geniálne. 8 1/2 prekonal svoju podstatu a nie je filmom, ani majstrovskym dielom ci nicim, co by bolo definovane samo sebou. Daleko za hranicou. Zo vsetkeho ma najblizsie k pravde ci jej predstave. ()
Back to basics. Brilantnosti Felliniho sa vyrovna malokto, dovolim si tvrdit, ze takmer nikto. Kazdy film je diamantom v nahrdelniku tvorby tejto jedinecnej a neopakovanej osobnosti. Do role frustrovaneho a zivotnou krizou zmietaneho Guida nemohol najst idealnejsieho herca ako Mastroianniho. Z celeho filmu ide zvlastny smutok a aj ked je koniec typickym "panoptikom" Felliniho postav, divak nema dojem, ze sa dospelo k nejakemu rieseniu ci aspon kompromisu. ()
Už nejaký čas som premýšľal, ako ohodnotím tento zvláštny a zrejme najkontroverznejší Felliniho film, až som dospel k presvedčeniu, že je nemožné ho ohodnotiť priemerne, a takýmto spôsobom sa z toho nejako alibisticky dostať... Buď v plnej miere pristúpite na režisérovu hru a film pochopíte tak, že ide o introspektívne dielo, geniálne popisujúce svoj vlastný vznik, nazerajúce do vnútra svojho tvorcu, alebo naopak skonštatujete, že Fellini to s tými svojimi symbolmi, náznakmi, imagináciou, či pre neho tak typickými pitoresknými scénami riadne prepálil a teraz mu už na to neskočíte. V konečnom dôsledku sa však prikláňam k verdiktu, že ide o filmové umenie prvej triedy, bohužiaľ však teraz skutočne tak ťažko stráviteľné, že ho nielen bežný komerčný divák, ale ani množstvo náročných užívateľov rozhodne nedokáže prijať. Také niečo si mohol dovoliť len Federico Fellini, a to tiež len vo svojej vrcholnej dobe. Toľko patetického a zároveň subtílneho symbolizmu popri využití masovej exploatácie ľudí vás buď umorí k smrti, alebo navždy vryje do pamäti. Skonštatoval som, že patrím k tým druhým. ()
Vše dokonale sedí, vše zapadá. Nemám, co bych vytkla, protože je to určitý stupeň dokonalosti a novosti (alespoň pro mě). Chápete, rozumíte a přesto se nudíte. Je mi líto tak nízkého hodnocení. ()
Shodou okolností se mi teď dostali pod ruku dva Fellini za sebou. Tenhle je přecejen o trochu stravitelnější než Sladký život. Děj je zde opět minimální, převyprávět bych ho dokázal za minutu a navíc je tříštěn snovými pasážemi a monology z cesty. Chápu asi malinko co chtěl Fellini říct tímto snímkem, ale nechápu proč. Koho tohle může zajímat? Jediný co bych asi na tomhle snímku vyzdvihl jsou dámské herečky, na které se aspoň dá koukat. Na takovýhle filmech neujíždim a nemůžu se dočkat až si pustím nějaké béčko se sic stupidním, ale aspoň nějakým dějem. ()
Velice rád jsem tento snímek viděl, v kině, ale absolutně mě neoslovil. Jako, asi rozumím, obdivuji pár scén, docela vtipně zobrazené situace s ženami a ano, je to zmatek, který mi však neimponuje. ()
Ak maliar šplechne farbu či farby na plátno, niekde to rozmaže viac, niekde menej, no celé to spraví podľa toho ako sa momentálne cíti. A ja ako fanúšik umenia mám pri návšteve galérie zistiť v akom rozpoložení sa v období vyhotovenia maľby nachádzala umelcova myseľ, čo ho trápilo vnútri, že takéto niečo vyhotovil. Takýto prístup k umeniu mi je ľahostajný. Niečo také som zažíval počas sledovania tohto filmu. Nedá sa mu uprieť výborná forma, ale pri stopáži cez dve hodiny to minimálne baví. ()
Felliniho tvorba mi az do nedavna velmi unikala. Pripadal jsem na ni mlady, nevyzraly a nezkuseny. Pres vsechny tyto prekazky jsem se rozhodl zacit s timto filmovym geniem. Snimek 8 1/2 vypravejici o vnitrmim zmatku cloveka, ktery je zpusoben krizi stredniho veku a tvurci krizi, me velmi sokoval. Tak hrube a surrealisticke vyjadreni "dusevniho neporadku" a snahy najit nejaky smysl zivota me opravdu (ale mile) prekvapilo. Tento film nabizejici vsechny "klasicke" prvky Felliniho dila : zeny, sny, vzpominky, poeticke obrazy a vynikajici kameru, je jednoduse genialni. Zaverm musim jeste zminit naprosto brilantni hudbu Nina Roty, ktera dava filmu nezapomenutelnou atmosferu!!! ()
Na začátku jsem byl lehce ztracen, ale když jsem se chytil tak mě to vtáhlo. A už jsem jel. Nebo spíš plul. Plul na snových vlnáh společně se skvělým Marcellem Mastroiannim. Některé záběry mi přišli zbytečně dlouhé, jiné zase zbytečně krátké. Ale všechny byly krásné! Nejvíce mě rozhodně bavily režisérovy představy, sny o tom, jak žijí všechny ženy v rovnováze a dokonalé symbióze. A jak všechny milují skvělého a jediného Guida! Tahle část filmu by sama o sobě vystačila na úžasný snímek o velikosti mužského srdce. Úplně jsem v Guidovi poznával svého otce. Vysoký, pohledný a totálně ztracený intelektuál, který už neví... neví co má dělat. Neví, co chce dělat. Neví, zda-li to má dělat. Či to odvolat? Ale co ho ještě drží při životě a při půdě pod nohama jsou ženy. Krásné, smutné, hravé, žhavé, vtipné, chytré, pracovité, hříšné, elegantní a úžasné, nekonečné ženy! Lásky! Tento film mohu jen doporučit, pokud máte rádi snové výlety do jiných světů. Pokud máte rádi ženy. A možná také, pokud se cítít trochu ztraceni. ()
Kdybych měl objektivně říct, jaký film Felliniho je nejlepší, byl by to 8 1/2. Subjektivně to je první Řím a druhý 8 1/2. Felliniho režie mě vždycky uchvacovala svou nápaditostí a živelností, právě tyto dvě slova se velice hodí k tomuto filmu. Kameraman Gianni di Venanzo zde prokázal, že to je jeden z nejlepších kameramanů černobílého filmu. Mastroianni hraje skvostně, možná jeho nejlepší role... Hraje zde režiséra, který se právě ocitl v tvůrčí krizi, utíká realitě pomocí snů a vzpomínek. ()
Velmi abstraktní Fellini ve skvělé autobiografii o tvůrčí krizi. Pro mnohé může být podání nesrozumitelné nebo nesmyslné a pokud se člověk nedokáže nějak ztotožnit s hlavní postavou těžko film příjme. ()
Pro mě je Fellini geniální estét, špičkový aranžér a mocný filmový basník. Už méně do dobrý filosof a esejista. A přesně tak to mám s tzv. vrcholným Fellinim, který na obrovské ploše chce postihnout všechny filmové polohy a dotknout se podstaty člověka, ale když má přijít řada na mono či dia-log, nabízí jen takové povrchní snobské tlachání, provokující maximálně svou sebestředností. Kdepak, mistrovi dle mého sednou spíše střídmější celky, které mu tak nějak víc věřím. 8 a 1/2 je ale pořád z větší části naprosté žrádlo a fantastický karneval, který se nakonec té hlubší podstaty i dotkne, byť ne slovy. ()
Film Taliana Federica Felliniho 8½ z roku 1963 stavajú mnohí na piedestál svetovej kinematografie. Vyše dvojhodinové osobné zamyslenie sa, reflektované prostredníctvom postavy režiséra Guida (Marcello Mastroianni), je očividným pohľadom na Felliniho rodičov, detstvo, vzťahy, prácu a skúsenosti z minulosti všeobecne. Námetovo zaujímavo znejúce dielo však taliansky režisér pretvára do ťažkopádnej a komplikovanej podoby s minimálnym spádom, ktorá je navyše vystavaná na mnohých skoro až abstraktne ladených obrazoch. Aj náročnejší divák so schopnosťou oceniť neprvoplánové diela s nápadom však bude mať v tomto prípade problém naladiť sa na Felliniho vlnu a spôsob dejového rozprávania. Paradoxne, spomenuté abstraktne ladené obrazy a miestami prehnané scény by ani tak neboli najväčším problémom, tým je skôr práve chýbajúca dynamika. Pomalosť, akou je všetko v snímke rozprávané, síce môže vytvárať pocit akejsi snovej ba až retrospektívnej melancholickosti, ale zároveň v divákovi vzbudzuje pocit, že namiesto dvoch hodín má film minimálne štvorhodinovú minutáž. Takéto "naťahovanie žuvačky" potom úplne zatieňuje aj to dobré, čo sa v snímke môže vyskytovať. Aj keď práve tu je to "niečo dobré" skutočne veľmi ťažké nájsť. Dielo síce nie je v žiadnom prípade "prepadák", možno pochváliť jeho technickú stránku aj viaceré zaujímavé scény (vizuálne aj obsahovo), ale chýba mu čosi, čím by si dokázalo diváka skutočne získať. 8½ je snímkou, pri ktorej je dôležitá ½. Nielenže tak možno označiť divácke rozdelenie na polovice - tých, ktorí film vynášajú do nebies, a tých, ktorí sú voči nemu kritickí, - ale zároveň možno ½ vnímať aj ako označenie stredu či priemeru, ku ktorému môžeme Felliniho počin z kvalitatívneho uhla pohľadu zaradiť. Hodnotiť ho je každopádne ľahšie, ako naplno pochopiť skutočný význam jeho obrazov. ()
Tento film bych nejlépe popsal jako filmové umění. Tohle je krásná, abstraktní ukázka toho co filmové médium může nabídnout a jak se člověk může kreativně vyjádřit při tvoření filmu. Záběry v tomto filmu jsou čistou dokonastí od začátku dokonce, stejně tak i poetické dialogy, které vám budou mluvit do duše. Kreativita a originalita Federica Felliniho na každé rohu a herecké obsazení v čele s Marcellem Mastroiannim je nespochybnitelná ukázka hereckého umění. A témata, které film vyjadřuje a zkoumá musí být blízká každé lidské bytosti na této zemi. Vybrat ten jeden nejoblíbenější film je pro mě nemožný úkol, ale když už padne otázka o nejoblíbenějším filmu tento mi v mysli vyskočí jako jeden z prvních. ()
Reklama