VOD (1)
Obsahy(1)
Všestranný švýcarský filmař zpracoval ve svém novém snímku neuvěřitelný příběh, který začal náhodným nálezem mumifikovaného těla čtyřicetiletého muže uprostřed lesa. Z detailních zápisků mrtvého vyšlo najevo, že pouze několik měsíců předtím se rozhodl spáchat sebevraždu dobrovolným vyhladověním. Jako východisko posloužil režisérovi román japonského spisovatele Masahika Šimady Until I Am a Mummy (Než se stanu mumií), zpracovávající skutečnou událost na základě nalezeného textu. Sugestivní rekonstrukce posledních týdnů života tajemného muže obsahuje sumář pro Liechtiho typických výrazových prostředků. Esejisticky předestřený literární text doprovázejí stylizované obrazy, jež jsou produkty umělcovy imaginace. Nikdy nekončící hledání originální formy se často přibližuje experimentálnímu filmu, aniž by však ztratilo ze zřetele námětovou linku. „Dokumentárnost“ je pro Liechtiho bází, na které staví fascinující a obtížně klasifikovatelný filmový druh. (MFF Karlovy Vary)
(více)Recenze (10)
Nepříjemný, nudný, zdlouhavý film, který si ale člověk zafixuje a bezpečně vybaví i po osmi letech. Sugestivnější než Into the Wild, který jsem viděl včera. ()
Hodně silná duševní a skoro i fyzická zkušenost. ... (formou i obsahem vzdáleně podobné tomuhle) ()
Těžko říct. Rozhodně sugestivní a vydržet až do konce představuje ro diváka stejné utrpení jako pro neznámého sebevraha. Filmy jako Bzučení hmyzu na mě bohužel svojí audio vizuální složkou působí jako drogy, nebo uspávací prostředky... Ne že bych chtěl, ale můj mozek prostě vypíná. ()
Záměrná vizuální skromnost začne ve spojení se strohými, přitom literárně oduševnělými a čím dál znepokojivějšími zápisky pořádně působit až zhruba ve druhé půli, kde se do té doby zajímavý experiment konečně stane tou sugestivní a lehce depresivní podívanou, jakou chtěl být v přesně odstupňovaném duchu již od začátku. V rámci schopností bych ale přeci jen dané schéma viděl raději s charismatičtějším hlasovým projevem a zvuky těkavé přírody v rozvedenější audio podobě, určenou zejména na poslech za tmy, se zavřenými očmi a těsně před spánkem. 7/10 (44. MFF KV - 5.7.08) ()
Modlím se, aby podobný nápad, jako hlavní hrdina tohoto skutečností inspirovaného filmu dostal takový Marian Jurečka či Ondřej Kolář (ten zrzoun z Topky, nikoli brankář Slavie a nabíječ Tvrdíkovy dcery v jednom) a prokázal tak českému národu tu vůbec největší službu. Žilo by se v naší zemi zase mnohem lépe a tato smrt by zásadně zvýšila průměrné IQ minimálně směšné Fialovy vlády. Opravdu psycho film, který jednak není pro každého a potenciální divák by s ním měl být velmi opatrný, zejména pak ta část diváctva, které se někdy prohnaly hlavou myšlenky na sebevraždu. Téma mnohonásobně silnější a depresivnější, než samotné zpracování. Na tomto snímku je nejděsivější, když si zkusíte tu situaci představit - tedy, že už vás život v této zdeformované, zkorumpované a odporné civilizaci nebaví a rozhodnete se jej ukončit takhle drastickým způsobem, že si lehnete do provizorního přístřešku v lese a rozhodnete se zemřít hladem. Je to trošku něco jiného, než když skočíte pod vlak a v ten moment nemůžete vzít své rozhodnutí zpět. V lese budete ležet jen se svými myšlenkami minimálně měsíc a máte dost času, dokud vám vaše síla a energie dovoluje své rozhodnutí přehodnotit. Člověk musí být opravdu skálopevně odhodlaný zemřít, aby se mu to tímto způsobem podařilo. Opravdu psycho. A záznamy v deníky byly nesmírně zajímavé, ať už z diváckého či třeba medicínského pohledu. Hlavní hrdina velmi trefně zaznamenával jednak co se děje s jeho tělem a jednak, co se mu honí hlavou. Naopak bych vytkl surrealistické ztvárnění atmosféry, plné náhodných záběrů, které měly neuvěřitelně uspávací tendenci a kazily mi celkový dojem. Každopádně, ve mne zůstal velmi silný a velmi vtahující zážitek a podobný snímek se bude dostávat z hlavy minimálně dlouhé roky. Nesmírně originální a vtahující dílo. [83 %] ()
Možná trochu až přelyrizované. ()
Trochu nepríjemným bolo pre mňa zistenie, že ide o fikciu, nemení to však vo výsledku nič na tom, že ide o absolútne vťahujúci a intímny zážitok. ()
Tak trochu opak filmu The Revenant. Ono nenajíst se, neodejít, dokázat se vyhladovět je často možná i těžší než bojovat o přežití. Čert vem motivaci toho týpka, prostě se rozhodl a síla spočívá ve velmi silném sugestivním popisu převážně pozdější fáze "umírání". Jak člověk vnímá ten moment, kdy přijdou bolesti, kdy naopak odezní a tělo přestane mít chuť přijímat potravu, když přijdou ty největší možné bolesti pouze na základě myšlenek na jídlo, kdy začne zcela fyzicky ochabovat? A co kdyby teď přišli lidé? A co Bůh, čeká na druhé straně? A je druhá strana? Otázek je spousta a vlastně stačí jen pár slov denně a dokážeme to alespoň velmi vzdáleně prožít. ()
6. 7. 2009: Děsivé, hnusné dílo, které se zdráhám označovat jako "film". Příšerně natažené a mdlé. Možná jsem jenom ignorant nechápající umění (o čemž nepochybuji), ale takhle hroznou věc jsem neviděl dlouho (den na to jsem sice viděl ještě něco horšího, ale v tu chvíli bych dal cokoliv abych se mohl vydat za hlavním hrdinou do lesa a přemluvit ho, aby to nějak urychlil. Nepochybuji, že literární předloha je zajímavá, ale takto... ()
Film režiséra Petra Liechtiho, vychádzajúci z krátkej novely japonského spisovateľa Masahika Shimadu, je prerozprávaním zápiskov z posledných dní života mŕtveho muža. Mŕtveho muža, ktorého meno sa divák nedozvie. Mŕtveho muža, ktorý sa rozhodol vyhladovať na smrť uprostred lesa. Liechtiho snímka je vo svojej podstate denníkom, ktorý vizuálne dopĺňajú obrazy prírody, pozostávajúce prevažne zo záberov lesa a hmyzu, ktorý ho obýva, v spojitosti s retrospektívnymi snovými výjavmi už mŕtveho protagonistu. Jeho hlas, vychádzajúci skrz písmo z napísaných denníkových záznamov, neobjasňuje, prečo sa muž rozhodol spáchať samovraždu vyhladovaním. Približuje však jeho posledné dni so všetkým tým, čo počas nich prežíval. Film režiséra Liechtiho toho neponúka veľa na hodnotenie. Prakticky totiž ide o zmes pospájaných záberov, ktoré stoja na literárnej predlohe Masahika Shimadu. Bez nej by v konečnom dôsledku mali iba malú, ba takmer žiadnu výpovednú hodnotu. Natočené nie sú zle, ale nakoniec je to predsa len Shimadova novela, ktorá diváka z celého filmu zaujme zo všetkého najviac. Vyžaruje z nej totiž typicky japonský filozofický pohľad na život a na smrť, ktorý núti diváka/čitateľa zamyslieť sa. The Sound of Insects: Record of a Mummy je pomerne jedinečným kúskom, snažiacim sa do istej miery sugestívnou formou rozpovedať príbeh mŕtveho muža. Predloha vynikajúca, praktická realizácia priemerná, ale v každom prípade pútavá. ()
Reklama