Obsahy(1)
Jeruzalém, semknutá komunita přísně ortodoxních Židů. Aaron má prosperující košer řeznictví a spokojené manželství s Rivkou, s níž má čtyři děti. Sám na všechno nestačí, a tak si na dveře svého krámku vyvěsí ceduli, že hledá pomocníka. Zakrátko na prahu stojí pohledný student Ezri, jenž má o práci zájem, ačkoli řezničině vůbec nerozumí. Ezri je snad až příliš krásný a příliš jemný pro tento svět přísných pravidel, která Aaron, zcela propadnuvší mladíkovu kouzlu, jednoho dne nenávratně poruší a bezhlavě se zamiluje... Režisér filmu říká, že hlavní tragédií tohoto příběhu, který sice není napsán podle skutečné události, ale mohl se stát kdykoli a kdekoli, je fakt, že věřící nepovažují homosexualitu za zločin – je to prostě něco, co neexistuje. „Jak se můžete vyrovnat s něčím, o čem je psáno, že to prostě není? V talmudu stojí, že synové Izraele ani nemohou upadnout v podezření, že by něco takového dělali... Název filmu odkazuje k očím komunity, která nás sleduje na každém kroku, k očím Boha, ale nejen to. Pro mne je to film spíše o vyrovnání s vírou, s vlastním bytím.“ [44. MFFKV 2009] (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (42)
Prostředí ultraortodoxních židovských komunit je jistě pro nejednoho diváka dosti exotické a přiznám se, že u mne tedy dojem z pohledu na napříliš často viděnou tvář Izraele převážil nad dojmem ze samotného tématu. Divákovi zvědavému na každodenní starosti charedimů bych ale spíše odkázal na nějakou knihu nebo dokument, protože ve filmu Haima Tabakmana jsou všechny ty oprýskané uličky, pejzy, jarmulky a diskuze o Talmudu jen kulisou, v níž se odehrává niterné drama mezi konzervativními náboženskými pravidly a lidskou živočisností a vášní. Drama, které není vyprávěno skrze slova, nebo nějaký konkrétní příběh, ale skrze řeč obrazů, metafor a především tváří obou hlavních hrdinů. ()
Velmi pěkná sonda do komunity ortodoxních židů, která ukazuje ne jen jejich zvyky, ale taky to, že všichni jsme pouze lidé a proti našim pudům a orientacím je těžké se bránit. A pokud se bránit, pak za cenu "mrtvého života". Jednoho dne totiž vstoupí do řeznictví ortodoxního žida Aarona mladý, krásný a také žid Ezri a cosi mezi nimi okamžitě vzplane. Příběh zakázaného homosexuálního vztahu kontra společnost, jejímiž členy jsou oba milenci ... něco co v jejich víře neexistuje .... A závěr? Každé zlo, které do vás vstoupí nakonec můžete smýt v Mikvě....protože Mikva je naděje pro ty, kdo se tváří v tvář setkal se "smrtí živého", Mikva je minulost, přítomnost i budoucnost.... ()
Queer film, co není košér metrosexuálně-reklamním stylem současného západu. Naopak, je to plné potu, syrového masa a semknutosti. Bez velkých gest, velkých slov a přepálených emocí. Výkon očí Zohara Strausse je bezmála geniální. Haim Tabakman natočil film, který je zajímavou sondou do ortodoxní židovské komunity a ještě zajímavějším "podpovrchovým" dramatem. Označit to jako "film o ničem" může jen člověk, který nedohlédne pod hladinu mikve. ()
Jistě, je to film z ortodoxní židovské komunity. A je v tom velice přesný a důsledný. Ale je to zároveň silný příběh o zakázané lásce, pokrytectví, tlaku komunity, nerozhodnosti, zodpovědnosti. Kdosi napsal, že je v tom filmu málo zvratů. To je tedy blábol. Nebo už jsme tak zaslepení hollywoodskou povrchní a tupou akčností, že nevidíme kvalitu tam, kde opravdu je? Děsí nás, když je záběr delší než pět vteřin? Když ke všemu nehraje nějaká pompézní odrhovačka a kamera nekrouží kolem líbajícího se páru? Je to úžasný a silný film. Skvělé herecké výkony. Škoda, že takové filmy nejsou k vidění v kinech. Tedy v Plzni určitě ne... ()
Zajímavý malý snímek, který je sondou do života ortodoxních židů. Režisér zde zpracovává velmi ošemetné téma ještě ošemetnějším způsobem a daří se mu to... tak napůl. Vizuální stránka je podmanivá, úžasným způsobem zachycuje Jeruzalém, zvláštní ne-hudba podtrhuje atmosféru a herci snad ani nehrají - ti své role žijí. Bohužel nemá tento film valný příběh, jen tak plyne od nikud nikam a snaží poukázat na odpor židovské (ale i celkové) společnosti vůči homosexualitě, což ovšem není zrovna něco, co bychom už stokrát jinak neviděli. Od absence příběhu se také odvíjí tempo - je velmi pomalé a jinak dramatické téma tak ztrácí na své působivosti. Je to škoda. Ovšem poseltsví, jež nese... já zkrátka nemohu alepsoň trochu neocenit. ()
Reklama