Režie:
Mona AchacheKamera:
Patrick BlossierHudba:
Gabriel YaredHrají:
Josiane Balasko, Garance Le Guillermic, Togo Igawa, Anne Brochet, Ariane Ascaride, Wladimir Yordanoff, Gisèle Casadesus, Valérie Karsenti, Jean-Luc Porraz (více)Obsahy(1)
Intelektuálská domovnice Renée (Josiane Balasková), předčasně vyzrálá jedenáctiletá dívka
Paloma (Garance Le Guillermicová) a noblesní japonský gentleman Kakuro (Togo Igawa) tvoří
ústřední trio této místy povznášející, místy cynické adaptace mezinárodního bestselleru Muriel
Barberyové.
Debutující režisérka Mona Achacheová se nezdráhá dát do svého prvního filmu všechno: polichotit
divákům, jak jsou inteligentní, odvyprávět odvěkou a příjemně staromódní pohádku o nenadálé
lásce a navrch přidat kapku společenské kritiky. Výsledkem je půvabné, hluboce jímavé
podobenství o potřebě žít bez předsudků. Herci jsou výborní, zejména Josiane Balasková, za jejímž
téměř nehybným výrazem lze tušit bohatství kypících emocí.
(oficiální text distributora)
Recenze (44)
║Rozpočet $-miliónov║Tržby Celosvetovo $11,683,259║ ()
U tohoto filmu to není o tom, jestli Vám některá postava hned na první pohled sedne nebo ne. Ve výsledku Vám stejně přirostou k srdci všichni, pokud ho máte otevřené dokořán, protože si to prostě zaslouží. Tahle francouzská bytovka totiž skrývá nejenom snílky, ale i lidi, kteří by rádi svůj život změnili a jsou zrovna na hranici, kdy se něco takového bude dít. A celý ten příběh točící se kolem Palomy budete vnímat jak očima dítěte, tak dospělého, což Vás sestřelí na deset dob. Tak lidský, smutný a opravdový film jsem dlouho neviděl a musím poděkovat kareen za doporučení. Opravdu jsem si ho užil, i když mi po něm bylo spíše smutno. Viděno na základě Challenge Tour 2015. ()
Film, který musí být strašně povrchní, aby si zvládal udržet iluzi jakési intelektuální revolty vůči buržoazní prázdnotě. Takže intelektuál je zde ten, kdo mlčí, čte knihy a občas cituje Tolstého Annu Kareninu (žádná filozofie, žádný Husserl). Nejlepší na Ježkovi je příjemná a rozesmátá forma, herecké výkony a to málo, co film dokáže podat v náznacích, nikoli v otravně afektovaném komentáři rozmazleného spratka, co by potřeboval dostat řádně na prdel. Že na prdel nedostane je samozřejmé, protože podobně laděné snímky jako Ježek potřebují nějakou tu tragédii, aby si udržely iluzi osudovosti. Fajn, ale s tímhle vynuceným dojetím na mě nechoďte. Mona Achache má talent, ale Ježek je taková hezká simulace moudrého filmu. Není ani pichlavá, ani obsažná. Je prostě jen a jen úhledně úhledná, plná klišé a mouder v kostce. ()
Adaptace S elegancí ježka, která však pobrala asi tolik elegance jako řádně přerostlý slon v porcelánu. Tam kde je předloha sarkastická, cynická a zábavně filosofická (nikoli však dějová či psychologická co se hloubky postav týče), tak tam je adaptace... No, vlastně doslova a do písmene nijaká, jelikož se mimo jiné ignorují i úvodní tři čtvrtiny knihy. A to co zbylo působí jako špatná parodie na klišé prolezlé artové "sociální sbližovačky". ()
Zcela oproštěna od knižní předlohy jsem si pustila Ježka, ale abych pravdu řekla, dlouho jsem nad tím filmem váhala. Nedokáži přesně říct proč, ale byla jsem moc mile překvapená a prožívala jsem v tom domě 100 minut s lidmi, kteří si byli možná na pohled velmi vzdálení a přitom toho měli spoustu společného. Ano, byl tam moment, kdy jsem měla chuť Palomu seřezat jak nezralé žito a kameru vyhodit z okna, naštěstí to tvůrci stačili do konce vybalancovat tak, že mně to nedá jinak a musím dát té zajímavé holčině, sympatické Renée, mému srdci nejbližší, to přiznávám a nakonec i Kakurovi to nejvyšší ohodnocení. Bylo mně s nimi tak zvláštně smutno, dojemno, měla jsem chuť se tam mezi ně vložit a poradit jim jak se obléknout, učesat (Renée) obejmout Palomu a popovídat si s ní o jejích pocitech a dívat se u čaje o páté s Kakurou na film z dob minulých...... ()
Film jako celek sice vázne, dokonce jsem se ze začátku rozmýšlela, jestli s ním ztrácet čas, ale poté pár originálních nápadů mě tak nadchlo, že za ně musím dát plný počet.. ()
Film, který mi svým milým humorem vykouzlil úsměv a dobrou náladu. ()
Pomalu se vlekoucí spletenec dobře čitelných příběhů o dospívání, povrchnosti života, stárnutí a smrti. Kdyby ta holka nebyla tak protivná a kdyby se tvůrci nerozhodli rozbíjet své vyprávění tím jejím otravným a zdržujícím natáčením, bylo by to ještě lepší. ()
Celkový dojem je hrozne banálny, taký príbeh o ničom. Pritom tu boli zaujímavé postavičky, ale to čo im vychádzalo z úst ma skoro unudilo k smrti. Jediné oživenie vidím v postavičke tej malej a šikovnej dievčinky, ktorá občas povedala niečo, čo ma dokázalo prebrať z letargie. Aj vzťah medzi tým Japoncom a domovníčkou vyzeral spočiatku zaujímavo, no v podstate z toho nevyliezlo nič také, čo by sa o drámu alebo o romantiku čo i len náhodou obtrelo. Záver niečo z tohto pohľadu zlepšil, ale aj tak to nebolo žiadne terno. Prišlo mi to ako keby som ovoňal koláč, no mal zakázané ho zjesť. Veľmi slabý priemer. 50/100 ()
Pohled na svět rámečkem kamery malé holky? Ok, ale tento výběr scenáristy takto pojatý je dost podivný, měl spíš směřovat od začátku pozornost do bytu paní domovnice, protože její příběh a pana strč miho tamco tode je daleko lepší! ()
45th KVIFF 2010 - VARIETY CRITICS´ CHOICE - Dny Kritiků Variety (Le hérisson / THE HEDGEHOG / Ježek) ()
Když já si Ježka tolik přála vidět! Především kvůli možnosti srovnat knižní a filmovou podobu. Neodradily mě ani zdejší menšinové negativní ohlasy čtenářů knihy S elegancí ježka na film, byla jsem ochotná překousnout i tu skutečnost, že se mi podařilo sehnat jen dabovanou verzi. S otevřeností a s velkým očekáváním a nadšením jsem usedla před monitor, leč nakonec musím s lítostí konstatovat, že snad jediné pozitivum filmu bylo v tom, že jsem díky němu nechtěně uspokojila mé masochistické choutky. Po hodině a půl trápení a týrání prázdnou a povrchní nicotou jsem odevzdaně dospěla k závěru, že filmový Ježek doopravdy nestojí za pozornost. ()
Já mám strašnou slabost na filmy, kde někdo umře a protože mě to dojímá, tak jim vždycky chci nacpat těch pět hvězdiček, ale tady jsem se trochu zabrzdil, protože až na ten konec je Ježek prostě výborný, ale pouze čtyřhvězdičkový. Skvěle podaná vztahovka z jednoho domu vnímána mnoha očima, postavy, které vám přirostou k srdci a hořkosladká atmosféra, která mi nádherné sedla. ()
Přiotrávit akvarijní rybičku anxiolitikem, tak to dokáží vymyslet asi opravdu jen Francouzi :) Půvabná, vizuálně nápaditá, dějově košatá hořká komedie jak je umí točit pouze Francouzi (afektovaná Itálie z toho naštěsí cítit není). Okořeněná krásnou hudbou. Na rozdíl od nespokojených čtenářů nemám moc výhrad, užil jsem si každou minutu vyprávění. Sympatičtí herci, Garance to zahrála výborně, i když v takto přemoudřelé teenegery nevěřím :) Chutná laskominka a místy příliš uhlazená pohádka, která si ovšem lepší 4* určitě zaslouží. Snímek, který přes nahořklou příchuť rozhodně ještě rád ochutnám. ()
Povrchná & tým zbytočná adaptácia, ktorej chýba ľahkosť, vtip a pôvab (z obsahu), neprimerane cituje Annu Kareninu a dáva jedenásťročnej hrdinke do úst "skvosty" druhu: "len psychoanalýza môže konkurovať náboženstvu v trvalom utrpení..." Francúzsky absurdné. ()
Já vím, bylo to všechno vyloženě cíleno na city, ale já na to rád skočil. Je to pěkný film. Co o tom říct? Kecací drama, jež se odehrává skoro jen v jednom domě (asi ve třech bytech), ve kterém žijí různí lidé. Příchod japonského gentlemena změní životy jak domovnice, tak té malé ukecané, přechytralé holky. Spíše tedy té domovnice, protože japonský pán uvdií její pravou osobu a ukáže ji, že nemusí být jen nevzhledná zapšklá stará bába, po které kdyby někdo vzhledem k jejímu povolání občas něco nechtěl, tak je téměř neviditelná. A vše to skončí v podstatě smutně. ()
Krásný malý filmík, působivá věcička s nádhernou hudbou aneb bylo, nebylo v jednom velkém domě. Malá cácorka, neviditelná domovnice a nový soused. Tři lidé, kteří jsou na první pohled rozdílní ve všech ohledech, přesto si k sobě navzájem najdou cestu... ()
„Jsem malá, ošklivá, tlustá vdova, mám kuří oka a někdy, když mám těžké ráno, sípu jako mamut.“ Né fakt, přísahám, to není popis mé osoby, ale jedné ze dvou hlavních postav filmu, domovnice René. Druhou je Paloma, která se učí japonsky, aby si mohla číst v originále manga, jo a ve třinácti chce spáchat sebevraždu spolknutím antidepresiv své matinky. Obě si hledají úkryt před světem, neb jsou chytřejší než zbytek lidstva, což úplně nechápu, protože já třeba chci, abyste věděli, že jsem přečetla kompletní dílo Sørena Kierkegaarda, nebo že poslouchám Glenna Goulda (machr na piáno), proto vám to sem teď cpu. V tomhle příběhu prostě domovnice poslouchá Wagnera a miluje filmy Jasudžiro Ozua (ale kdo ho rád nemá, že?! Ukigusa je nejvíc). Nakonec lest obou prohlédne až Japonec Kakuro, který až takřka červenoknižně naplní normy romantického bijáku, když se do zádumčivé domovnice zamiluje. No, teď to přípomíná až pohádku o Popelce napasovanou na lidi důchodového věku, né?! Ale důležitější než samotný příběh je zde filosofický podtext, zdůrazňování krásna a literárních klasiků (kdo nemá pojmenovaného svého psa/kočku podle Tolstého je nikdo). Naštěstí přes pointu a harlekýnovskou odbočku jde o příběh v pravdě sarkastický, tudíž koukatelný. ()
Tohle je přesně důvod, proč si až na vyjímky nepouštím filmové adaptace mých oblíbených knih, vím, že budu po každé zklamaná. Kniha je prostě kniha a já chápu reakce všech nespokojených čtenářů bestselleru Muriel Barberyové, ale protože jsem ho nečetla, tak nemusím srovnávat a mohu s klidným svědomím konstatovat, že jsem se už dlouho necítila tak dobře, jako ve společnosti malé Palomy, Japonce Kakury a hlavně paní Renée v úžasném podání Josiane Balasko, která mně svým ztvárněním nenápadné, zanedbané a přesto svým způsobem kultivované domovnice naprosto odzbrojila. Moc krásný film, který mně okouzlil i dojal zároveň. ()
Desne mile i presto, ze neskonci dobre. Se slzou v oku sem si vzpomnel na Amelii.. ()
Reklama