Režie:
Edwin L. MarinScénář:
Jonathan LatimerKamera:
Harry J. WildHudba:
Leigh HarlineHrají:
George Raft, Lynn Bari, Virginia Huston, Joseph Pevney, Myrna Dell, Edward Ashley, Walter Sande, Queenie Smith, Janet Shaw, Harry Harvey, Dorothy Adams (více)Obsahy(1)
Záletnický muzikant, který všem svým ženským známostem říkal Dolores, je nalezen mrtvý ve svém bytě a všechno nasvědčuje tomu, že spáchal sebevraždu. Policejní detektiv Joe Warne (George Raft) ale této verzi nevěří a, jak publikum od začátku ví, dobře dělá. Ani my, ani Warne ovšem netušíme, kdo je skutečným pachatelem a co jej k vraždě přimělo. Snímek z produkce Joan Harrison dokáže velmi efektně vtáhnout do děje – uvozuje jej dlouhá, trikově upravená jízda kamery z exteriéru až do muzikantova bytu, kde dojde k inkriminovanému zločinu. Nokturno taktéž disponuje jistou úrovní sebeuvědomělosti: jedna scéna se odehrává v ateliérech RKO (skutečné firmy, která film vyrobila) a v dalších záběrech můžeme rozpoznat ikonické hollywoodské lokace jako kino Pantages nebo proslulou restauraci Brown Derby. (Noir Film Festival)
(více)Recenze (6)
Napokon to ostalo kdesi na pol ceste, taketo dobove noiry zaujmu len malokoho : 50 % ()
Začátek je super, postupně se však atmosféra vytrácí, protože George Raft není schopen svou roli utáhnout. Typově se tam nehodí - není dost tvrdý, není dost sexy, není dost umíněný, není dost vysoký... Dnešní divák bude trpět při očividné střele do zad, která se ukáže být sebevraždou i při naspeedovaném závěrečném rozuzlení (které jsem nestihla). Děje se tu však spousta skvělých věcí - hlavní postava (čtyřicetiletá) žije s matkou, která jí vaří a hraje bingo, slepé náboje dělají šmouhy na obličeji a plyn nevybuchuje. Když detektiv vejde do temné místnosti, nerozsvítí si, ale postupně všechno ozařuje otočným reflektorem. Docela zábava, Lynn Bari a druhý vtip na detektivní klobouky v průběhu jednoho roku. ()
Koukatelné béčko, které ale rozhodně nepatří mezi noiry, které bych si ještě někdy pustil. Rogue to vystihla úplně přesně :-) ()
Ďalší sľubný noir s Raftom ako cez kopirák. Prvá polovica veľmi obstojná, druhá však fádna až otravná. Ako spomínala Rogue, je tu veľa vtipných „B momentov“: správanie sa slepých nábojov, osvetľovanie izby veľkým nočným reflektorom či bývanie 50-ročnej hl. postavy so svojou matkou. Sú tu však aj štýlové momenty: femme fatale je predstavená s tvárou v tieni, iba s osvetlenými lodičkami. Škoda, že príbeh v polovici stráca na dynamike a zaujímavosti. 3,5* ()
Výborná zápletka s nedokončenou melódiou mŕtveho skladateľa s množstvom symbolických scén - barové stoličky v závere hrozivo postavené hore nohami na stole, evokujúce blížiaci sa koniec, femme fatale predstavená na začiatku s tvárou v tieni, pričom emócie len vyjadruje jemným pohybom nohy, tiene konárov pri vstupe do fotografovho domu, pričom ho tam neskôr nachádzame obeseného za oknom na strome len vo forme pár sekúnd trvajúceho tieňa, a mnoho ďalšieho... George Raft zdanlivo podáva v hlavnej úlohe nepresvedčivý výkon, ale treba si uvedomiť, že jeho postava je vlastne starý, vyše 40 ročný mládenec, žijúci iba s matkou a tak nemôže hláskovať a tváriť sa ako Bogart, to by takto dopadnúť nemohol. V mnohých aspektoch nepochopený noir, aj keď súhlasím, že jeho béčkovosť je cítiť príliš silne takmer vo všetkých aspektoch. ()
Reklama