Režie:
Juraj NvotaScénář:
Stanislav ŠtepkaKamera:
Laco KrausHudba:
Ján MelkovičHrají:
Katarína Kolníková, Darina Abrahámová, Anna Šišková, Anna Kornajová, Dagmar Edwards, Július Satinský, Stanislav Štepka, Ján Melkovič, Pavol Schwarz, Peter Šimun, Peter ŠimuničObsahy(1)
Cesty troch žien sa stretnú v nemocničnej izbe. Všetky vnímajú život ako dar, nie ako nezmyselný trest. Vierou v život prekonávajú všetky prekážky a hľadajú vlastnú dôstojnosť. Ich životné príbehy spája láskavý humor a silný humanistický akcent. (oficiální text distributora)
Recenze (24)
Musím říct, že nejvíc se mi líbily herecké výkony. Všichni byli perfektní. Nejvíc se mi asi líbila postava taxikářky Ireny a společnice Karolíny. Anna Šišková byla jako sestřička-jeptiška roztomilá. Škoda, že víc prostoru nedostal Julo Satinský. Celá tahle inscenace stojí na lidskosti a obyčejnosti lidí. Scénař asi nebyl špatný, ale ten konec byl už trochu přes čáru (až moc naivní). ()
RND je klasické divadlo, ktoré stojí a padá na kvalite S.Štepku. Jeho hra Ženské oddelenie je výborná hra o duši žien, ktoré sa stretnú v jednej izbe v nemocnici. Je to pohladenie na duši vidieť dnes už nebohých - K.Kolníkovú, J.Melkoviča a aj keď nie radošinca ,ale J.Satinský tam patrí tiež. 85%. ()
To bylo tenkrát, kdy ještě nemocniční prostředí nebylo zprofanované. Mezi těmi dezinfikovanými stěnami vyzní všechno tak nějak silněji. I sebevětší blbina. Uši pohladí krásné slovenské výrazy, kterým naštěstí rozumím, protože často zakořenily na valašsku. Některé dialogy jsou slabší, top je ale určitě návštěva Karolka, to nemá chybu. Za zmínku stojí určitě i třicetiletá Anna Šišková, která tu vypadá tak na patnáct. A víc už ništ. ()
"Irenka, vy by ste mohli íct tým vaším taxíkom tam, kde ste ešte nikdy neboli. Volakde dalako. Do Košíc." V rámci tvorby mojich milovaných Radošincov (rozumej maestra Stanislava Štepku) je toto moja absolútna srdcovka, aj spoločne s hrou Ako som vstúpil do seba (1999). Dielo doslova presiaknuté človečinou, do ktorého sa jeho autorovi podarilo okrem svojho typického humoru vložiť aj kusisko tej psychológie, pričom ako zdroj inšpirácie mu možno poslúžil Bergmanov film Prv ako sa rozvidnie (1958). Podobne ako v spomínanom filme aj tu sa odvíjajú osudy troch žien veľmi odlišných charakterov, ktoré sa stretnú v spoločnej nemocničnej izbe. Prvou je chodiaca (či vlastne dočasne nechodiaca) studnica životnej múdrosti (alias ľudová figúrka) Kováčová v podaní vynikajúcej Katky Kolníkovej, ktorá to celé úžasne ťahá. Ďalšími dvoma sú potom povrchná a namyslená fiflena Karolína (Dagmar Edwards) a svojrázna taxikárka Irena (Darina Abrahámová), tak trochu čertica. Zaujímavé (a tiež veľmi dobre zahrané) sú i ďalšie postavy, ktoré do príbehu vstupujú, ako sú doktor v podaní Jula Satinského, pobožná sestrička v podaní Aničky Šiškovej a najmä neskutočne podarená dvojica Karol a Tibor v podaní Stana Štepku a Jána Melkoviča ("Ja som ti doma hovoril, načo to vlečes, to tažké hebedo. Ale tebe sa to vlíklo dobre, keď sem to vlíkou ja!"). No a ten nádherný záver musí roztopiť srdce aj toho najváčšeho cynika. "Aj ja som kopu rokov čakala nanho, na smrada starého, čirného. A som sa ho jako vdova dočkala. A nebanujem. Čo nevybaví, dohrá na harmanike." ()
Štepkove divadlo je divadlom jednoduchého človeka o jednoduchých ľuďoch a v tom je jeho krása a obľúbenosť. Také krásne a priamočiare sú aj všetky postavy v tejto divadelnej hre vo filme. Určite je to lepšie ako sledovať divadelný záznam, kde by chýbali mnohé filmové prostriedky, ktoré televíznemu divákovi uľahčujú sledovanie a nasávanie atmosféry. V krátkom čase hodinky a štvrť sa toho stihlo veľa, spoznali sme charaktery, prežili ich životy, a vypočuli si toľko životného múdra, ako v dlhom seriáli. –––– Bol som aj ja v nemocnici. Darovali sme krv, aby sme posilnili mier. –––– Svadobná cesta, to znie horšie ako posledná cesta. –––– Volákdo žije kopu rokov a niš porádne neužije. A Irenka milovala život, aspoň zachvílu. ()
Galerie (2)
Zajímavosti (1)
- Televizní inscenace vznikla na základě stejnojmenné divadelní hry Stanislava Štepky, kterou napsal pro Radošinské naivné divadlo a která měla premiéru v roce 1987. (skudiblik)
Reklama