Režie:
Lisa CholodenkoKamera:
Igor Jadue-LilloHudba:
Carter BurwellHrají:
Julianne Moore, Mark Ruffalo, Annette Bening, Mia Wasikowska, Josh Hutcherson, Rebecca Lawrence Levy, Yaya DaCosta, Sasha Spielberg, Zosia Mamet (více)Obsahy(2)
Vtipný a energický portrét moderní rodiny – Nic a Jules (Annette Bening a Julianne Moore) jsou matky, které žijí v útulném bungalovu na okraji města se svými dospívajícími dětmi Joni a Laserem (Mia Wasikowska a Josh Hutcherson). Když se Joni chystá na vysokou školu, její mladší bratr ji požádá o velkou laskavost. Chce, aby mu Joni pomohla najít jejich biologického otce. Navzdory vlastním pochybám splní Joni bratrovo přání a naváže kontakt s „bio-tátou“ Paulem (Mark Ruffalo), pohodářským majitelem restaurace. Když do života této nevšední rodiny vstoupí Paul, začíná pro všechny nová kapitola, v níž jsou postupně definovány, přehodnoceny a pak znovu formulovány rodinné vztahy. (oficiální text distributora)
(více)Videa (2)
Recenze (602)
A nielen decká boli v tomto filme v pohode. Vlastne celá táto dramédia mi prišila strašne pohodová, nekonvenčná, nechýba jej zaujímavý a neotrepaný príbeh. Originalita kraľuje v každej scéne, citlivo zakomponovaný je najmä humor, ktorý vždy dokáže film odľahčiť len do tej miery, aby stále ostal v rovine vážnosti. Na tento štýl vzniknú každý rok dva-tri filmy, ktoré ma dokážu zaujať, ale zaujímavé je, že už dávno som žiadny nedocenil plným hodnotením. To ma mrzí najmä s prihliadnutím na úžasne skomponovanú druhú polovicu a fantasticky hrajúcich hercov, kde ma okrem starých ostrieľancov prekvapili najmä mladší zástupcovia remesla. No a Mark Ruffalo je zaručenou zárukou, pretože hrá takmer vo všetkých kvalitných nezávislých filmoch, o ktoré bežný konzumný divák spravidla ani len nezakopne. 85%. ()
Úplne pohodový film, ktorý vyznieva a plynie úplne prirodzene. Prináša skôr trampoty každodenného rodinného spolužitia ako ohurujúce témy. Osviežujúce na celom filme sú herecké výkony a kombinácie - najmä Julianne Moore a Mark Ruffalo, ten ma prekvapil úplne najviac. Výborne fungujú aj iné postavy - v prvom rade neskutočne roztomilý záhradník, decká v podaní Mie a Josha a mnoho úsmevných momentov. ()
Pokud bych měl tento složitý (film o mezilidských vztazích, teda, alespoň dobrý film o mezilidských vztazích, nemůže být nikdy jednoduchý) snímek charakterizovat jedním slovem, bylo by to slovo "zvláštní". Tohle jedno slovíčko totiž celý tento snímek krásně vystihuje. ________ Na filmu se mi líbilo především to vykreslení postav. Ve vztahu lesbických matek, které tak skvěle ztvárnily Julianne a Annette, bylo krásně vidět, kdo si ve vztahu "obléká kalhoty" a kdo se spíše podřizuje. Ono celkově v tomto filmu jsou postavy napsány chytře a chovají se logicky, proto pro mě nebyl problém se s nimi ztotožnit či soucítit. Ale přiznejme si to, co by byly postavy bez skvělých herců? Taková Mia Wasikowska, například, ta má před sebou rozhodně velkou kariéru, alespoň v to doufám. Mark Ruffalo bude dle mého názoru na rok 2010 vzpomínat velice rád, protože dokázal, že má co nabídnout a je skvělým hercem (ano, mluvím i o filmu Shutter Island) no a Josh… ten se také snažil. V konečně důsledku musím The Kids Are All Right pochválit, ačkoliv to není bezchybný snímek. Nicméně vyplatí se podívat. 80 %. P. S. Nedá mi to a musím ještě pochválit myšlenku, která nám vlastně říká, že děcka jsou v pohodě, ale jak jsou na tom dospělí? ()
Podivný mix středoproudu a nezávisláku. Kdo si myslí něco jiného, nechť se na film podívá ještě jednou a dává pozor. Už jen to obsazení. Snad jste si milí tvůrci nemysleli, že vám to sežeru... A jak kamarádka konstatovala, těch cool slovíček je tam nějak moc (snad i to gay porno je podle filmu cool). ()
Galerie (45)
Photo © Focus Features
![Děcka jsou v pohodě - Z filmu - Annette Bening, Julianne Moore, Josh Hutcherson, Mia Wasikowska, Mark Ruffalo](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/000/248/248278_aedc54.jpg)
Zajímavosti (13)
- Joni má v ložnici plakát kapely Uh-Huh-Her herečky Leishy Halley, která je lesbičkou. (HellFire)
- Píseň, kterou zpívá Nic s Paulem, je „All I Want“ od Joni Mitchell z alba Blue. (Smejdik)
- I když byl film během prvního víkendu promítání nasazen pouze do sedmi kin v Severní Americe, stal se v nich nejvýdělečnějším snímkem. (HellFire)
Všemi herci luxusně zahraný, fajnou hudbou podbarvený, v tak akorát velkém měřítku natočený, ale zatraceně prapodivně rozpolcený moderní rodinný snímek. Na jednu stranu děsně alternativní, na druhou stranu uvnitř té alternativy stereotypní a reálný jako americká reklama na ženušku v domácnosti z padesátých let - tahle děcka jsou totiž až moc v pohodě. Vztahové a výchovné promluvy znějí jako kdyby je mluvčí přímo četl z příručky "Psychologie v komunikaci" od RNDr. Vobtáhla, a výsledkem není nic jiného než naprosto zabitá ladnost hereckých projevů, které jsou (mimo "vtipné" historky ze sexuálního života lesbického rodičovského páru) bez nejmenších problémů uvěřitelné. A za to by se mělo střílet, protože do Mii alias Nic bych se zfleku zamiloval...a potají přitom myslel na Julianne/Jules, která a) nestárne, ale zraje a krásní, a b) dokazuje, že by byla k sežrání, i kdyby si oblékla pytel od brambor;) Ale to jsem se dostal pryč od toho hlavního, a tím je pro mě nepochopitelné přelévání vnějšího obrazu tohoto snímku. Na jednu stranu chce ukázat, jak skutečná může být takováto ještě před krátkým časem nemyslitelná rodina, na druhou stranu ji ukazuje jako papírem šustící konstrukt možný jenom v idylickém "můžeš nám říct úplně cokoliv, miláčku, nebudeme se zlobit" světě obývaném výhradně otevřenými lidičkami plnými porozumění. Na jednu stranu prezentuje stabilní a láskyplné výchovné prostředí domácnosti dvou milujících (se) žen, a na druhou stranu z jedné udělá bisexuálku, které se to s chlapem zatraceně líbí....aby z ní nakonec byla tragická kajícná mučednice, které je všechno odpuštěno (jo, spoiler, a ne poslední). Hlava se mi vzpírá to pochopit - tohle je příšerně "aktuální" "bio" film, a všem nám to přijde krásné, ale Annette - navenek tvrdá, ale v jádru hodná a spravedlivá - nás s tím najednou všechny posílá do míst, kde slunce nesvítí, a všichni ji chápeme a přijde nám to OK. Takže buď je to mistrovská ukázka manipulace s divákem, anebo ode zdi ke zdi se plácající film určený k podpoření všech a nikoho, a zároveň s potenciálem v určitém momentu naštvat všechny anebo možná taky nikoho, protože i když jsem cítil opravdu velkou nespravedlnost vůči Marku Ruffalovi (který z toho všeho vyjde jako jediný morálně pokleslý lůzr a celkově to s ním nekončí vůbec vesele), lehce svírající pohoda závěrečné scény mě dokonale umlčela. Nevím čím to bylo, ale naprosto přesně se mi vybavil den kdysi před lety, kdy jsem si poprvé vybaloval věci v prázdném pokoji (shodou náhod taky plném slunce, byť s výhledem ne do parku, ale na koleje - vlakové) a došlo mi, že se všechno změnilo... a že to tak má být, a že to pravděpodobně bude v pohodě, a že mám telefon, a že jsem sakra dospělej chlap, tak na co mi bude, a že... no prostě osobní záležitost:) Takže jak to shrnout - dost podstatnou část filmu jsem měl pocit, že mě někdo tahá za nohu (ne-li, že si ze mě tropí řiť), ale měl jsem toho tolik, čeho jsem si mohl užívat, že mi to bylo vcelku jedno. I tak jsem ale zaregistroval pár nedotažených věcí - například by mě fakt zajímalo, co se stalo s tím Mexikánem, a jak se se svým chováním k němu Jules vnitřně srovnala - tahle dějová epizoda je BTW jeden z nejkřiklavějších důkazů, jak idylický se film snaží být, a jak zoufale to maskuje, aby nebyl na první pohled zavržitelný. Jak plyne z ohlasů kritiky, evidentně se mu to daří, a já se nějak přes všechny svoje výtky nedovedu přimět, abych ho shodil na sedmdesátkové tři hvězdy, a musím (alespoň teď) dát 80%. () (méně) (více)