Režie:
Joann SfarKamera:
Guillaume SchiffmanHrají:
Eric Elmosnino, Lucy Gordon, Laetitia Casta, Doug Jones, Anna Mouglalis, Mylène Jampanoï, Sara Forestier, Răzvan Vasilescu, Kacey Mottet Klein (více)VOD (1)
Obsahy(2)
Pyšné Francii zazpíval parodii Marseillaisy v rytmu reggae, v přímém přenosu si zapaloval cigarety bankovkami, svedl sex-symbol Brigitte Bardot v dobách její největší slávy, jeho duet s Jane Birkin “Je t'aime... moi non plus“ odmítli hrát v několika zemích kvůli obscénnímu textu. Serge Gainsbourg byl provokatér a skandalista stejně jako skvělý hudebník a umělec. V porovnání s jeho životem jsou všichni pověstní rebelové 20. století jen vzteklé děti. Koho urazil a svedl, jaké hity nesou jeho rukopis a kam až sahalo jeho charizma ukáže film Gainsbourg, který je stejně zábavný a bouřlivý jako celý Gainsbourgův život. (oficiální text distributora)
(více)Videa (3)
Recenze (137)
O autorovi nejerotičtější písně v historii popmusic jsem nevěděl prakticky nic. Film jisté mezery zaplnil, ale připadá mi, že s úplně neinformovaným divákem vlastně nepočítá. Film má své slabší pasáže i velmi silná místa, takže hodnocení je na 70%. Nakonec jsem přihlédl k faktu, že ve filmu je výkvět nejvíc sexy Francouzek a většina se jich svlékne. Když napochodovala Laetitia Casta za doprovodu melodie „Initials B.B.“, bylo vymalováno. Krásná Angličanka Lucy Gordon, která tu je za Jane Birkin, se ani nedožila premiéry filmu, to je vážně škoda. ()
Parádní debut Sfara. Přinést tolik originálních nápadů, nabourat klasické filmové vyprávění a vytvořit do jisté míry druhou linku autorského filmu, to vše v životopisném dramatu, to chce už trochu vyspělost. K postavě Serge Gainsbourga tyhle manýry navíc skvěle sedly a ze suchého životopisného snímku (za poslední dobu si vzpomenu třeba na Amelii a Coco Channel) tak vzniklo živé a vtahující dílo. Navíc postava rebela Gainsbourga je Elmosninem zahraná velice dobře. To vše propojené s zajímavým výběrem etap života a silným sountrackem tvoří spokojené čtyři hvězdy. What are you fucking kidding me? I'm not a jukebox! ()
Když vám obal dvd říká, že proti Gainsbourgovi "jsou všichni pověstní rebelové 20. století jen vzteklé děti", čekáte, že film bude stejný jako jeho protagonista. Houby. Nejen že je snímek zmatený, a aby se v příběhu člověk vyznal, musí aspoň něco o Gainsbourgovi vědět, takže žádný na sledování příjemný film o hudebníkovi, jako třeba byla Edith Piaf, ale také proklamované provokatérství tam jaksi chybí. Gainsbourg je tu sukničkář, který už v dětství rád koukal po dekoltech starších slečen. Nic víc. Díváte se na film a říkáte si: Jestli tohle je rebelie, tak pak vzrůstající počet rozvodů naznačuje, že se v Česku blížíme rovnou k revoluci. Je to hloupě podaný film, který nezachránil ani Gainsbourgův souputník s velkým nosem. A také tam chyběla hudba. Baby pop, reggae Marseillaisu nebo Je t'aime jsou sice skvělé, ale od životopisného filmu bych čekal nejen zajímavou interpretaci umělcova života, ale kromě faktičnosti i komplexní představení autora. Pár hitů nestačí. To jsem si mohl přečíst Wikipedii a vyšlo by to nastejno. O Gainsbourgovi se z filmu moc nedozvíte a navíc vás to bude nudit (ke konci určitě). ()
"Nezajímá mě pravda o něm, ale jeho lži." Joann Sfar natočil svérázný debut zachycující život kontroverzního umělce Serge Gainsbourga, a natočil ho parádně. Divák nesleduje vzestup a pád tohoto miláčka Francie, ale jen jeho stěžejní momenty, které ovlivnily vývoj osobnosti a zejména vývoj jeho tvorby: od jeho dětství za okupace přes počátky jeho tvorby v barech až po moment, kdy praskla bublina nesmělosti a zrodil se věčně provokující Serge Gainsbourg (ve filmu v excelentním podání Erica Elmosnina). Autor snímku se nesoustředil na všechny jeho skandály, jež pohnuly žlučí morálkou společnosti (např. když v přímém přenosu nabídl Whitney Houston 500 dolarů, když si s ním zašuká apod.), ale opravdu se snažil o citlivé zobrazení velkého umělce, který i přes svůj rebelující postoj zůstal pod slupkou malým chlapcem, jenž se cítil hendikepován svým obličejem. Právě i jeho zjev je ve filmu ztvárněn jako jakési Gainsbourgovo alter ego, jako neodmyslitelná součást jeho osobnosti, před kterou se snažil celý život utéct. Bohémský způsob života jakožto jediný možný způsob existence všestranně nadaného umělce, který vyrůstal s pocitem, že je nežádoucí (židovský původ), osamělý a ošklivý, je stěžejní linií tohoto filmu. Právě tyto niterní záležitosti, nikoli společenské reálie, stojí v popředí. Jeho ambice byly vysoké, jeho odvaha neměla hranic. Podobně jako debut Joanna Sfara, který o svém snímku napsal: "Skutečný Gainsbourg? Na to ho mám příliš rád..." ()
Film, který jsem už dlouho potřeboval vidět. Film o pozoruhodném člověkovi, který sem tam magoří, ale většinu času žije bohémským životem, vytrženým z kontextu 20.století. V každém desetiletí si svérázně proplouvá okolím, dostává ty nejlepší ženy (božskou BB nevyjímaje), tvoří tu nejlepší hudbu a přesto bojuje se svými komplexy. Více takových filmů, více kvalitních filmů z francouzské produkce... Nedá se svítit, Frantíci prostě mají charisma, šarm a eleganci - a to je to, čeho se nám v amerických filmech nedostává. ()
Galerie (78)
Zajímavosti (17)
- Laetitia Casta mala pre svoj sexy tanec v role Brigitte Bardot učiteľa tanca. Toho však označila za nudného a režisérovi Sfarovi povedala, že "nepotrebuje žiadneho učiteľa, aby publikum dostala do varu". (Arsenal83)
- Scéna vo filme, kde sa Serge Gainsbourg (Eric Elmosnino) pýta France Gall (Sara Forestier), či by chcela, aby jej napísal „špinavú pieseň“, a potom opisuje pieseň o dievčati, ktoré miluje cmúľanie lízaniek, odkazuje na pieseň „Les Sucettes“, ktorú napísal pre Gall v roku 1966. France Gall spočiatku nerozumela dvojitému významu textu a bola zhrozená, keď naň bolo poukázané po rozšírenej popularite piesne a do smrti v roku 2018 ju odmietala spievať. (Arsenal83)
- Pôvodne posledným dejstvom filmu mal byť Serge Gainsbourg (Eric Elmosnino) v jeho grotesknom štýle, ktorý pokračuje zo scény v kaderníctve. Producenti filmu ale povedali, že by to stratilo divákov a neodporúčali to. (Arsenal83)
Reklama