Obsahy(1)
Francis (Xavier Dolan) a Marie (Monia Chokri) jsou blízcí přátelé. Jednoho dne se u oběda seznámí s Nicolasem (Niels Schneider), venkovským mladíkem, který právě přijel do města. Jedna katastrofální schůzka následuje druhou. Ať už se odehrají ve skutečnosti nebo jen v představách, žádná nedopadne dobře a Francis i Marie jsou čím dál posedlejší předmětem jejich touhy. Čím víc oba zápolí o přízeň jejich nového kamaráda, tím hlubší trhliny dostává jejich kdysi neotřesitelné přátelství. Imaginární lásky, druhý film Xaviera Dolana je studií zamilovanosti. Sledujeme všechna stádia typického průběhu milostného příběhu, na začátku je seznámení, na konci slzy. Film odhaluje na pozadí jednoduché zápletky celou paletu fází lásky a jejího subjektivního vnímání – rozpoutané vášně, očekávání, smutek, ponížení a nakonec samota. (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (256)
Povrchní film o povrchních lidech. Zaplnit prostor modely a modelkami funguje možná ve videoklipu, ve filmu to po nějaké chvíli ale nudí. A to i s použitím všech těch stylových retro prvků. Stejně nudí celá manýra pana režiséra, který je dle mého vjemu až přespříliš zaujat povrchním fetišem retro hadříků, bot a stylových účesů. O zpomalených ,,new-fashioned" záběrech nemluvě. Možná je v tom zakódováno něco hlubokého o queer komunitě, já to ale tak nějak správně nerozkódoval... ()
Jsem sám, koho děsivě iritovalo, že se tam všechny postavy chovaly jako lobotomizovaní infantilní kreténi? Esence všech těch špatností, které nenávidím na přemoudřelých artových bijácích, utápějících se ve vlastní mondénnosti "óóó, já jsem tak neučesaný a queer, mě nepřehlédnete, óóó, ňach ňach" Na druhou stranu, ztělesněný sen hezoučkých manýristických pozérů s ofinami a brýlemi bez skel, kteří zjistí, že nejsou sami, kdo mají v pubertě bolístka a trápení ... Jestli mám tohle považovat za generační výpověď, tak jsem si jen potvrdil, že jsem se narodil o století později, než jsem měl. ()
Nějaký rok zpátky jsem na škole navštěvoval volitelný předmět Kapitoly z dějin světového filmu. Xavier Dolan a od něj právě Imaginární lásky byl jedním z řady tvůrců a filmů, které jsme si postupně během dvou semestrů prošli, zároveň však jedním z mála, u kterého jsem se lajdácky vykašlal na sledování, asi jako jsem se párkrát dovolil vybodnout na povinnou četbu několika knih, když mě ničím nelákaly. Studentka, která si připravila k filmu prezentaci, nám na semináři z něj pustila trailer a téměř mi z něj spadla sánka... Trochu jsem pak i zalitoval, že jsem se na to přeci jen nepodíval a nechal se odradit tématem. Trailery k filmům obvykle nesleduji, možná o to víc se mi ten k Imaginárním láskám silně vryl do paměti, jak úžasnými barevnými záběry na postavy a různé modní doplňky, tak krásnou písničkou Bang Bang. Když jsem nedávno na tento film po delší době narazil, nakonec jsem se rozhodl si svůj rest dodatečně splnit a bohužel se mi ukázalo, že trailer obsahoval skoro všechno to nejlepší z filmu. Pokud bych měl vybrat jednu scénu, která pro mě dokonale ztělesňuje dojem z celého filmu, byla by to ta z diskotéky s epilepticky blikajícími barevnými světly... záblesk – střih – tma, záblesk – střih – tma... v celém filmu je to tedy střípek – střih – mluvení postavy na kameru – střih – slow motion korzo postavy před kamerou – střih – střípek... přijde mi to jako pozérský sebestředný pseudoart, v němž si Xavier Dolan léčí svůj mindrák z homosexuální orientace + umělecká masturbace nad sebou samým, kterou si režisér obohatil ve dvou scénách i svou skutečnou, vlastní masturbací před kamerou... no comment. Nicméně více scén je zde po výtvarné či hudební stránce povedených, dvě herečky hezké a pár scén i přesto, jak povrchně film pracuje s postavami i celým příběhem, nějaké emoce v sobě obsahovalo. Či-li jednu milostivou hvězdičku jsem schopen dát, přestože mi ten film ABSOLUTNĚ NIC nedal a nic pozitivního či obohacujícího nepřinesl, jenom rozladil a znechutil. [20%] ()
Imaginární lásky, to je film přímo ze života. Natočen řekl bych až "lajdácky", přesto tak přesný. Tohle se děje a dělo dnes a denně úplně všude na světě. Věčné souboje jeden o druhého, o přízeň opačného pohlaví, začátky a konce vztahu. Xavier to pojmenoval naprosto trefně a co bych ještě rozhodně ocenil, tak to je skvělý soundtrack, u kterého jsem si hned vzpomněl na Tarantina. Kdo viděl, zcela jistě ví proč. ()
Filmová výzva 2018 - Kanada. Vstoupil jsem do druhé třetiny moji mezinárodní výzvy a po sérii průměrných a nezajímavých snímků jsem si pustil tuhle intelektuální a uměleckou nádheru, jež musí potěšit každou frankofonní duši, k nimž se hrdě hlásím. Ve jednadvaceti letech většina lidí neví, co se sebou, se svým životem a kam směřovat a Xavier Dolan přitom natočil po obsahové i formální stránce dokonalý film, jemuž přidává na kouzlu bezchybně zvolená hudební složka - budu si nyní asi pořád pouštět Isabelle Pierre. Mám jen slova obdivu a chvály, jak mladý člověk dokáže napsat a natočit příběh o silných pocitech, které dokáží člověka i jeho vztahy srazit až zničit. Melancholie, výtečné dialogy, krásné záběry, mraky cigaret a jedinečná atmosféra. Bravo! ()
Galerie (27)
Zajímavosti (2)
- Film je do jisté míry inspirovaný filmem Manželé a manželky (1992) od Woody Allena. (GOtoUCSC)
- Film si svou premiéru odbyl na Filmovém festivalu v Cannes. (raikonen16)
Reklama