Scénář:
Sidney HowardHudba:
Max SteinerHrají:
Clark Gable, Vivien Leigh, Leslie Howard, Olivia de Havilland, Thomas Mitchell, Barbara O'Neil, Evelyn Keyes, Ann Rutherford, George Reeves, Fred Crane (více)VOD (3)
Obsahy(1)
Epická adaptace románového bestselleru Margaret Mitchellové Jih proti Severu (1939) patří dodneška k nejoblíbenějším filmům víc než stoleté historie pohyblivých obrázků, a určitě plným právem. Mitchellová (1900–1949) byla vystudovanou novinářkou a "Jih proti Severu" začala psát v roce 1926, kdy utrpěla při jízdě na koni vážný úraz, který zanechal trvalé následky. Materiál pro svoji knihu získala ze vzpomínek svých příbuzných, zejména od otce, který byl jeden čas předsedou Atlantské historické společnosti. Původně nezamýšlela své dílo zveřejnit, ale naštěstí k tomu došlo v roce 1936. Kniha se stala nesmírně populární (dodnes prodala více výtisků pouze Bible), a navíc byla vyznamenána prestižní Pulitzerovou cenou. Nezávislý producent David O. Selznick zakoupil filmová práva měsíc po publikaci za tehdy neslýchaných 50 000 dolarů, což byla v té době nejvyšší cena, zaplacená za románovou prvotinu. Jeho investice se mu bohatě vrátila. Natáčení bylo zahájeno na sklonku roku 1938 rozsáhlou scénou požáru Atlanty, založeného ustupujícími jižanskými vojáky, aby konfederační muniční sklady nepadly do rukou Unie. Bylo při ní použito všech sedm technicolorových kamer, jež tehdy v Hollywoodu existovaly. V té době také Selznick neměl ještě obsazenu klíčovou postavu Scarlett O’Harové. Natočil kamerové zkoušky s více než 400 adeptkami a nakonec si vybral Angličanku Vivien Leighovou, což značně popudilo jižanské příznivce románu. O tom, že Rhetta Butlera bude hrát Clark Gable celkem nikdo dopředu nepochyboval. Selznick si jeho služby zajistil u společnosti MGM příslibem distribučních práv... Snímek vznikl s tehdy nebývalým rozpočtem 3,9 milionu dolarů a stal se událostí roku. Při udílení cen Akademie 29. února 1940 si odnesl osm Oscarů (tehdejší rekord) – nejlepší film, režie, scénář podle předlohy, ženský herecký výkon v hlavní roli (Vivien Leighová), ženský herecký výkon ve vedlejší roli (Hattie McDanielová za úlohu chůvy), výprava, kamera a střih. Kromě toho při oscarovém ceremoniálu obdržel výtvarník William Cameron Menzies zvláštní cenu (ve formě plakety nikoli sošky!) za „vynikající použití barvy pro zvýšení dramatického účinku filmu“ a producent David O. Selznick Pamětní cenu Irvinga G. Thalberga, udílenou za „trvale vysokou úroveň produkce“. To často vede k mylným tvrzením, že Jih proti Severu dostal deset Oscarů. Afroamerická herečka Hattie McDanielová se stala nejen první barevnou držitelkou Oscara mezi herci, ale i první nominovanou černoškou v některé z hereckých kategorií. Nicméně slavnostní premiéry filmu, která se konala 15. prosince 1939 v Atlantě, se kvůli své barvě pleti nemohla zúčastnit. Na premiéře se naopak objevila autorka Margaret Mitchellová, i když se na filmové verzi nijak nepodílela (ač ji o to Selznick několikrát žádal). Jako režisér je pod filmem podepsán Victor Fleming, ale na režisérské stoličce se vystřídalo víc tvůrců, mj. George Cukor a Sam Wood. Ani scenárista Sidney Howard nebyl jediným, kdo se na adaptaci tisícistránkové knihy podílel, mezi dalšími anonymními autory figurují prominentní jména jako Ben Hecht, John Van Druten a Jo Swerling. Konečné slovo ve všech aspektech filmu měl však Selznick, který byl skutečným hnacím motorem díla i jeho hlavním tvůrcem. I když se o to v následujících letech několikrát snažil, dokonalosti Jihu proti Severu se mu už dosáhnout nepodařilo. (Česká televize)
(více)Recenze (347)
Jedna poznámka. Vážně si ženský myslej, že se chlapi světa budou táhnout za nesympatickou prospěchářskou mrchou? Tůdle. Já vím, klasika a vůbec, vylíčení poměrů, charaktery a tak dále. Beru a neříkám, že je to špatné. Ale Mrcha je celou dobu zalůbená do trouby, troubova žena je všeodpouštějící, cynik Butler je stále přitahován mrchou (a mohl by být tak sympatická postava), vedlejší postavy jsou likvidovány úporněji než v románu tety Kateřiny aby nezacláněly v cestě, a tak dále. Proč je tak populární toto ztělesnění snů nepříjemných žen, že když budou dostatečně velké mrchy, udělá to z nich femme fatale, pro které si budou chlapi řezat žíly. Není to nepodobné snům vypatlaných hospodských mlátiček, že jsou velcí borci co sbalí každou sukni (přičemž mají potíže se čtením slabikáře a dostanou se nejdál ke Kulhánkovi). Alespoň ten konec, kdy je mrcha konečně poslána do háje, to potěšilo mé oko a srdce. Tak, možná je to neuctivý komentář, ale nepopiratelné klady vyzdvihli jiní, trochu rebelie nezaškodí. A když se vám to nelíbí, myslete na to až zítra. ()
(1001) Mám velký problém vcítit se, nebo alespoň napojit na Scarlett. Rozhodně se neztotožňuji s názory, že to je nejlépe vykreslená postava, jaká kdy poctila svou přítomností stříbrné plátno, a podobně. A když jsem tenhle minizáchvěv zášti dostala ze svého systému, tak musím přiznat, že i přes to na mě Jih proti Severu zapůsobil. Některé záležitosti, které se týkají války, jsou tak ostré, že kdyby byly v realistickém (používám jenom proto, že mě zatím nenapadá vhodnější slovo) filmu, tak by byly hodně, hodně ostré a Dagmar by nejspíš i plakala. Nejvíc na mě zapůsobil plačící flétnista, kněz udělující za dělostřelby poslední pomazání a sbor zpívajících otroků odcházejících na frontu. Problém je v tom, že tohle jsou všechno věci jenom se míhající na pozadí hlavního příběhu. A ten mě nezajímá. O Scarlett už jsem mluvila. Když stojí před prudérní společností v karmínových šatech, tak obdivuji šaty, ale nikoliv Scarlett. Když flirtuje s mladíky na barbecue, tak obdivují její resting bitch face, ale už nikoliv to, co v té situaci doopravdy znamená. Celým čtyřhodinovým příběhem propluje bez důležitějšího charakterového zrání a katarze prožívá na místech, kterým nerozumím. Kouzlu Rhetta Butlera jsem také nepropadla a Ashley je trestuhodně scenáristicky i herecky zanedbaný. Jenom Olivia de Havilland v roli Melanie je naprostá bohyně, a chce se mi říci, že navzdory tomu, jak je Melanie napsaná ploše a účelově jako naprostý opak Scarlett. Do rozboru morálních stanovisek filmu se ani nechci pouštět, protože na to nejspíš nejsem dost erudovaná. Jenom se mi zdá, že film sám něco jako morální stanoviska více či méně nenápadně vyměňuje za společenskou upjatost a romantické pletky. ()
Nadstandardní stopáž se nakonec bohužel projevila, i když klobouk dolů, že natahování bylo vyloženě cítit až v cca poslední půlhodině (souviselo to i s „nástupem“ nové postavy na scénu), film se už potom tak trochu motal v kruhu a těch vyznání a slz bylo trochu moc. Do té doby šlo však o poutavý snímek se silným příběhem, který dával přes 3 hodiny zapomenout na fakt, že byl divák vlastně zcela ochuzen o válečné scény (ne že by však nenabízel silné momenty, těmi mám na mysli třeba takovou pasáž odehrávající se na nádraží) a stál jen na 2 zajímavějších postavách (chůva + Rhett; hlavní hrdinka sice byla „správně“ nesnesitelná, ale vůbec se mi nezdál její vývoj, přišel mně nezvládnutý), přitom se během této doby prakticky nestačil nudit, což je sám o sobě výkon. Nelze také nezmínit na svou dobu více než kvalitní technickou stránku (které to kazily jen a pouze zadní projekce) a pak také konec, který mě přece jenom trochu překvapil, což bych od takového filmu ani nečekal. K Jihu proti Severu mě napadá dobrý příměr v podobě Virodovy Vojny a míru, i když snímky dělí 17 let, jsou si v mnohém velmi podobné, ale mladší z nich (jakkoliv kratší) má to „něco“, co mi zde chybělo, proto hodnotím „pouze“ solidními 4*. ()
Na rovinu. Čekal jsem vyčpělou romantickou škváru, takže mě stihl docela šok. Tenhle film je výbornej a byl jsem pěkně vyjevenej z toho, jak lehce a nenuceně mně to bylo naservírováno. ()
Jeden z prvních hollywoodských blockbusterů, který má všechno, co jako takový mít má : skvělou výpravu, vynikající herce, kvalitní kameru a režii, dobrý scénář. Dnes klasika, která má sice své mouchy, ale čas jí přesto neubral nic na kráse. ()
Velkolepost a'la 30. léta, co jí jen melancholické smyčce a čerstvé barvy Technicoloru stačí. První půlce s válkou Jihu proti Severu a hořícím Richmondem bych také plný počet bez váhání dal. Tam, kde většina ostatních filmů končí: "... a žili spolu šťastně až do smrti.", však začíná půlka druhá: ..."zase tak šťastně spolu nežili...". A ta už si u mě žádá trochu té divácké trpělivosti a odříkání. Co bych ale tentokráte pro film a filmovou historii neudělal. ()
Atmosfera a vizualna stranka ktorou obvplyva tento film je proste uzasna. Je to pravy opak noveho trendu, ktory sa snazi priniest co najvacsiu davku realnosti. Gone with the wind rozprava pribeh. Vlastne nie. Tento film je jednym orovskym pribehom, ktory sa rozvija na nasich obrazovkach, ktory na obrazovkach zije. Kazdy obraz a farby su pouzite tak, aby umocnili dany moment, a aj ked je v tom velka davka staromodnosti, tento sposob rozpravania je jednoducho nadherny a dovoluje divakovi dejove momentky skutocne prezivat, nech su akokolvek sentimentalne. A hlavny hudobny motiv je skutocne prenadherny. Tato melodia v sebe nesie veskere caro a osudy hlavnych hrdinov, je vesela a smutna zaroven, je stelesnenim celeho tohto nadherneho pribehu. Gone with the wind je film, ktory si svoje caro stale nesie zo sebou a dokaze svojou krasou omamit tak isto, ako pred sedemdesiatimi rokmi. A to je naozaj uzasne. (10/10) ()
Hutné, vůbec se nedivím, že jde o dosud nejúspěšnější film, který byl kdy natočen... Některé impozantní scény (obrovské náměstí plné raněných zaštítěné vlajkou Konfederace) zachycené monumentální kamerou stále snesou srovnání (při trochu dobré vůle) s dnešními velkofilmy. Ohromující práci odvedly výtvarníci a kostyméři, kteří oživily velkolepou pompu a nádheru "ztraceného Jihu, oné zlaté civilizace kterou odvál vítr" (odtud tedy "Gone with the wind"). Přiznávám, že jsem trpěl dlouhou stopáží, ale Vivien Leigh a její Scarlett mi byla celou dobu pevnou oporou. Clark Gable (kterému tahle role připadla šťastnou náhodou - původně měl Rhetta zvtánit Gary Cooper) je jako nonšalantní, lehce cynický jižanský kořen přesný (jakkoliv je jeho knír úlisný :) Z určitého hlediska je zajímavý i lehce podprahový rasismus snímku, čemuž se však není moc co divit... Amerika třicátých let (tím pádem i kinematografie) měla v téhle věci před sebou dlouhatánksou cestu. ()
Nemecka Cinema - 100% ()
Musím přiznat, že jsem se tohoto filmu bál. Měl jsem ho na HDD už nějaký ten pátek (lépe řečeno, nějaké ty dva, možná i tři roky) a děsila mě (hlavně) ta délka. Holt čtyři hodiny jsou čtyři hodiny. Až před pár dny jsem se konečně odhodlal, našel si klidné čtyři hodiny a šel do toho. A výsledek? Nelituju. Gone with the Wind je opravdu epický film. Začíná nenápadně, aby pak přešel do období války, pak do poválečného období, pak zase o něco dál… zkrátka a dobře, v posledních momentech, kdy film končí, jsem si vzpomněl, jak začal a jakou cestu jsem se snímkem a postavami ušel. A přišlo mi, jako bych těch 12 či kolik let prožil opravdu s nimi. A to se mi u mnoha filmů nestává a možná proto je tento film považován za jeden z nejlepších snímků všech dob. Herci jsou skvělí, kamera dokonalá, hudba podmanivá. Lhal bych, kdybych řekl, že jsem se ani jednou nepodíval na hodinky. Ale upřímně můžu říct, že vždy, když jsem se podíval, byl jsem překvapený, kolik času uplynulo. Až budu někomu opět vysvětlovat, proč staré filmy mají své kouzlo, tento film uvedu jako příklad toho nejpoctivějšího, co se v tehdejším Hollywoodu natočilo. 100 %. P. S. A český název mi nesedí, byť zachytil to nejdůležitější. ()
Až teď jsem si uvědomil, že jsem dosud při hodnocení filmů až příliš plýtval označením "epický". Kvůli tomu teď nevím, jaké slovo použít pro vystihnutí tohoto veledíla... Gone with the Wind je totiž opravdu monumentální a vtahující exkurze do idealizované atmosféry "Starého Jihu", u níž nevíte, zda máte první žasnout nad výbornou kamerou, vypiplanými kulisami, nebo charismatickými herci. Překvapilo mne, že zmíněná idealizace přeci jen nezacházela až do krajností a a bohatí Jižané nebyli vykresleni jen jako vznešení a ctnostní kavalíři poskytující práci přírodou až tak neobdařeným černochům, ale také jako pěkni necitové, pokrytci a hrabivci. Ostatně právě vztah mezi Scarlett a Rhettem je v tomto ohledu velmi výmluvným. Malou, leč nepřehlédnutelnou, vadou na velké kráse je ovšem poslední hodina. Ne že by snad film v jejím průběhu začal nudit, to chraň pánbůh, ale většina dění v ní působí jako nadbytečný dodatek, který už není tolik zajímavý. A co je hlavní - s počátkem čtvrté hodiny se mi už (svým chováním) začala protivit Scarlett, do níž jsem byl do té doby platonicky zamilovaný :) 90% ()
Nádherný a nezapomenutelný příběh. Ani se mi nechce věřit, že byl film natočen v roce 1939, on totiž opravdu předběhl svou dobu. Jih proti Severu dokonale ukazuje ten zlatý starý Hollywood se vší honosností a vznešeností. Každý dialog, každá věta je nezapomenutelná a nabitá spousty emocí. Myslela jsem si, že bude celkem náročné zvládnout film na jedno zhlédnutí, čtyři hodiny jsou čtyři hodiny, ale film mě dokonale pohltil a já si jen užívala ten krásný příběh. Ta délka tady byla potřebná. Naprosto famózní herci, samozřejmě velký herecký koncert Vivien Leigh. Clark Gable mě dostal svým neuvěřitelným charisma a jeho věta "Frankly My Dear, I Don't Give A Damn" mě vždy totálně odzbrojí. Jih proti Severu je velká klasika, na kterou nedám dopustit. ()
Tu Scarlet treba zabit... :) ()
Jeden z dôvodov, prečo som začal mať rád filmy. O pocitoch z tohto skvostu sa nedá písať, musíte ho jednoducho vidieť. Jeden z najmegalomanskejších, najproblematickejších a najriskatnejších projektov filmovej histórie sa stal obrovským triumfom. Adaptácia románu Margaret Mitchellovej ponúka takmer štyri hodiny toho najkrajšieho, čo diváci za 120 rokov kinematografie mohli vidieť. Scarlett O´Hara a Rhett Butler svojim príbehom dojali, rozosmiali a uchvátili už množstvo generácií. Podľa inflácie najúspešnejší film histórie, bez reálnej šance aby ho z trónu niekto zosadil. Držiteľ ôsmich Oscarov a ďalších 5 nominácií. Jedinečné, výnimočné, strhujúce.. ()
Nádherný snímek, který beze sporu patří ke klasice americké kinematografie! Dramatický milostný příběh Scarlett a Rhetta odehrávající se v letech občanské války a rekonstrukce Jihu je pozoruhodné dílo Victora Fleminga, na které je třeba uvolnit si jedno dlouhé odpoledne nebo večer. Délku ale filmu vyčítat nemůžu! Jih proti severu do velké míry přesáhl svou dobu, a i když ho sledujeme teď, téměř o 70let později, okouzlí nás silný příběh, velkolepá výprava, dokonalé kostýmy, krásná kamera i herecké výkony. ()
Jeden z nejlegendárnějších, nejdelších, nejromantičtějších a nejlepších filmů, který jsem kdy viděl. Je to dokonalé. Nenudí to a možná v poslední hodině je z toho taková venezuelská telenovela, ale nevadí to. ()
Velkolepá historická romance se skvělým dějem s mnoha silnými momenty, unikátními hereckými výkony (zde bych chtěl vedle hlavních hrdinů vyzdvihnout Hattie McDaniel), úžasnou hudbou, která dotváří jedinečnost jednotlivých scén, perfektně zaranžovanými scénami a neskutečně dokonale prokreslenými charaktery postav, z nichž jsem si nejvíce oblíbil chůvu, Rhetta Butlera a Melanii. Jih proti severu je snímek velmi dlouhý, avšak ani při svoji stopáži nenudí. Zub času se zde samozřejmě podepisuje, ovšem stále jde o nadstandartní podívanou, u níž se lze oprostit od stáří filmu a plně si užívat oněch 238 minut. Dle mého názoru šlo o nadčasový počin, který předešel svoji dobu o dobrých 10 let! ()
Docela věřím tomu, že než přišel Cameronův monumentální Titanic, byl Jih proti severu velkofilmem s velkým V. Monstrózní výprava, nádherná kamera, tesknící hudba, která láme srdce a samozřejmě herci: Nezkrotná potvora Vivien Leigh, švihácký Clark Gable či prostořeká chůva Hattie McDaniel do toho všeho silný láskyplný příběh který nekončí zrovna šťastně. Proč tedy nedát pět hvězd? Protože i přes svoje kvality je to přesně ten případ filmu který bych už asi vícekrát nezvládla zhlednout,nebudu lhát že na tom má svoji vinu doba trvání ale nemůžu říct že jsem se nudila,to ne. Je to zkrátka romantika jedné generace která bere dech i dnes, je učebnicovým příkladem jak se dělá klasika velkofilmů,který by si každý pořádný filmový fanda neměl nechat ujít. ()
Vyborna kamera, velkolepá vyprava...ale ten dej, scenar...spousta komentářů to predemnou napsala mnohem lepe, tak se do toho poustet nebudu, jen bych zopakoval- přeceněné. ()
Když se řekne Hollywood, vybaví se mi Clark Gable líbající Vivien Leigh... "Never mind about loving me, you're a woman sending a soldier to his death with a beautiful memory. Scarlett! Kiss me!" ()
Reklama