Režie:
Nicolo DonatoKamera:
Laust Trier MørkHudba:
Jesper MechlenburgHrají:
Thure Lindhardt, David Dencik, Nicolas Bro, Morten Holst, Hanne Hedelund, Lars Simonsen, Anders Heinrichsen, Jon Lange, Lena Bjørn, Claus Flygare (více)Obsahy(1)
Zakázaná láska uvnitř spolku neonacistů. Když Lars odejde z armády, protože je mu kvůli nařčení z obtěžování znemožněn kariérní postup, dostane se přes starého známého náhodou na sraz dánských neonacistů. Jejich předseda v inteligentním Larsovi vidí velký potenciál a snaží se ho získat pro svou věc. Lars se postupně skamarádí s Jimmym, jedním z nejaktivnějších členů skupiny, který ho má připravit na plnohodnotné přijetí do organizace. Zatímco společně opravují přímořskou chatu, kterou organizace využívá pro ubytování zahraničních hostů a oslavy, postupně jejich vzájemné pošťuchování a špičkování přeroste ve vášeň. Jenže být gay, je v očích pravicových extremistů ještě horší než být imigrant. Dramaticky napjatý film se díky mixu queer a proti-extremistických témat stal žádaným artiklem na festivalovém trhu a obrazil několik desítek mezinárodních přehlídek i bez GLBT zaměření. (Česká televize)
(více)Recenze (56)
Film hodně stojí na sympatiích s hlavními hrdiny. Jestliže postava „Jimmyho“ prochází složitým a velmi zajímavých vývojem, tak „Lars“ je spíše otravný a ne příliš přesvědčivý (navíc herec je velmi nehezký). Námět těžící z kontroverzního prostředí neonacistů je vcelku originální, nějaké okamžiky mi však přišly až příliš nadsazené (koncert, tetování, motivace k jednání). Spousta prostoru je věnována pouze domněnkám, přičemž si myslím, že zrovna tohle téma by mohlo být zpracováno více explicitně. Hudba: několik opakujících se strunných motivů zajímavě přispívá k atmosféře snímku. ()
"Romeo a Romeo." Páni mají radši... jeden druhého. V dobrém i zlém, klevetníků šém. O citech přísně tajných pomlčte, polibkům nebraňte. Povoleno zákonem lásky, zapovězeno zákonem "konšelů společenství." Kdo chce ctít náš řád, nesmí vybočit z jeho řad. S dezertéry stanov rychlý proces vykonejte a již je mezi nás nepouštějte. Stalo se jedné noci...Milostná scéna se v tichý akt probouzí, na intenzitu rozkoše nahlíží, zmítá se ve volném pádu, křičí smyslnou něžností, odpoutává se, dostává se pod kůži, se vší to romantičností zve ku lásce vás. Vztek a zášť však servaly intimitu z nás. Prozrazeni něhou svou, potrestáni rukou (ne)chtěně bezcitnou. Když se city nevzdají, každé rány poleví. Tento cit nelze p(r)ominout, ani čas nemůže trhnout milostnou oponou. Budu tě držet za ruku tvou, oddaně čekat na větu zamilovanou. ()
Film jsem po několika letech viděla podruhé a děj jsem si pamatovala jen matně. Byla jsem zvědavá, zda na mě zapůsobí jako kdysi. Ze začátku jsem tomu moc nevěřila, ale když došlo k prvnímu náznaku citového vzplanutí mezi Larsem a Jimmym, tak už jsem v tom zase lítala. Každému je asi jasné, že prožívat homosexuální vztah a zároveň být členem spolku neonacistů je zaručená cesta do pekel. Jak já těm dvěma fandila a taky se o ně bála. Navíc Thure Lindhardt a David Dencik zahráli milence tak věrohodně, že to mezi nimi až neskutečně jiskřilo. V hloubi duše jsem si přála, aby jim to vyšlo. Přesto musím ocenit ten víceméně očekávaný destruktivní konec, bez nějž by příběh byl jen těžko uvěřitelný. ()
Očakával som klasický, ale od severanov určite kvalitný film na tému skinheads. Viem že k témam pristupujú svojsky, často originálne a v podstate to aj dostaneme. Ibaže ma ten homosexuálny vzťah medzi dvoma členmi dosť prekvapil. Prečo? pretože je všeobecne známe, že skinheads nenávidia homosexuálov , preto je veľmi nepravdepodobné, že by sa práve takto orientovaný človek k takejto partii pridal. Ak už majú byť dvaja, je to ešte menej pravdepodobné, ale dajme tomu. Ak na to pristúpime, máme tu film na ktorý sa dá pozerať. Teda okrem tej "romantocko-erotickej" scény, pri ktorej som trpel. Vadila mi ešte roztržka v bare s "farebnými", prim ktorej z toho skinheadi vycúvali napriek presile. Opäť dosť nepravdepodobné. Mimo týchto malých nedostatkov film šľape, herecky výborne obsadené i zahrané s tradične protirasistickým záverom. 70%. ()
„Co to říkal o gayovi u vodárenský věže?“ - „Ebbe je naštvanej, že skončil v nemocnici.“ - „Proč?“ - „Bojí se, že půjde na policii.“ - „Ne, proč jsi ho zmlátil?“ - „Protože byl gay. Trik je v tom zmlátit jen gaye, kteří to tají, protože ti se bojí to někomu říct. V naší organizaci nemáme gaye rádi, víš?“ Lars je zhrzený vyhozením z armády a otrávený snahou rodičů řídit mu život. Jeho osamělost a vyděděnost zaujme neonacistického předáka Tykkeho, který v něm vidí silného potencionálního člena Strany. Larsova ostrá zásadovost se začne otupovat…Zajímavý náhled na nečekaný vztah uprostřed neonacistické skupiny. Baví počáteční nevraživostí, postupným oťukáváním, dobíráním se až skutečným jiskřením. Neměl jsem problém těm 2 jejich vzplanutí věřit, stejně jako přicházející obavy, pochyby, podezíravost. Natolik byli Lindhardt a hlavně Dencik přesní. A Bro byl zase dokonalý představitel demagoga, který ví, jak jednat s lidmi. Konec byl nevyhnutelný, přesto jeho podoba trochu překvapí, aneb co člověk zaseje, to i sklidí. Vidím to na solidní 4*. ()
Reklama