Režie:
Bruno DumontScénář:
Bruno DumontKamera:
Guillaume DeffontainesHrají:
Alane Delhaye, Lucy Caron, Bernard Pruvost, Philippe Jore, Philippe Peuvion, Lisa Hartmann, Julien Bodard, Corentin Carpentier, Pascal Fresch, Jason Cirot (více)Epizody(4)
-
L'Bête humaine (E01)
-
Au coeur du mal (E02)
-
Le Diable en perchonne (E03)
-
Allah Akbar ! (E04)
Obsahy(1)
První den letních prázdnin na francouzském venkově nepředstavuje pro malého Quinquina nic neobvyklého. Potuluje se s kamarády a provokuje kolemjdoucí třaskavými petardami. Náhle však přiletí policejní helikoptéra a do letního nicnedělání vnese vzruch. V opuštěném vojenském bunkru uprostřed polí je nalezeno mrtvé dobytče, v němž byly nalezeny rozsekané kousky těla jednoho ze zdejších obyvatel. Vyšetřující detektivové, oba výstřední zcela odlišným způsobem, se začínají do případu nořit, zatímco podezřelých i dalších zavražděných přibývá. V televizní minisérii, jež je hravou subverzí konvenčních detektivních námětů, vstupuje režisér Bruno Dumont poprvé ve své kariéře do žánru komedie. Vizuálně i tematicky vycizelovaný projekt, jenž nepřipomíná nic, co jsme v televizi zvyklí vídat, však především oplývá mimořádnou autenticitou i podvratným humorem, s nímž nově nahlíží znepokojivá témata o povaze zla a jeho vlivu na venkovský život. (MFF Karlovy Vary)
(více)Recenze (20)
Zákeřná hravost. Tak bych stručně shrnul formu televizního projektu, který mne po 200 minut neskonale bavil, a to i za cenu, že hláška "zlo je mezi námi" čím dál tím více znepokojovala a v závěru zůstala nepopřena. Dumont vsadil na podvratnost, na kterou přistoupí jen někteří. Je otázkou, jak moc se chce posmívá, nebo ukazuje posměchy. Scéna v kostele je bravurní divadlo, objetí ústřední dětské dvojice krása. ()
True Detective z chráněné dílny. Mesmerizing, jak se říká za slunečných dnů, když jsou vidět útesy Anglie (a neprší). Zádušní mši řadím mezi nejvtipnější a nejlépe zkonstruované scény, jaké jsem kdy ve filmu viděl. ()
Místy jsem se výtečně pobavil spíše než že bych se konstantně dobře bavil. Ona vůbec otázka, jak komu zdejší značně specifický (ne)poměr "jakože detektivky/jakože dětského prázdninového dobrodružství/jakože absurdní bereme-se-vážně komedie" sedne. Nejeden sympaticky nijak do popředí cpaný "humor" sice právem aspiruje na status kultovního (ano, kupříkladu scéna v kostele ze závěru první epizody), ale krom toho Dumont dává i dosud netušené významy řčení "opakovaný vtip není vtipem"; přeci jen v některých případech sledovat nezdařilý running gag napříč čtveřicí mnohdy i vatou vyplněných epizod je útrpné. A ostatně stopáž... Proč to prostě není celovečerák s běžnou délkou, když by to zkrácením nic netratilo? Ba spíše naopak. ()
Napriek kolísavej kvalite scén a istej repetitívnosti táto miniséria má v sebe úžasnú atmosféru, neodolateľnú dvojicu vyšetrovateľov (ako užívateľ Marigold trefne vystihol: Temný prípad z chránenej dielne) a predovšetkým pointu, ktorú síce mnoho divákov nepoberie, ale je tak skvelá a výstižná, že lepšiu by som si k tomuto ani nevedel predstaviť . Alláhu akbar! ()
„Kdyby všechny pohřešované ženy byly rozřezané… neměli bychom jich tolik v celku.“ Asi nejvtipnější seriál o ďáblu mezi námi a peklu v naší DNA. ()
Chvilkami je to milé, chvílemi až roztomilé, ale pak zase neskutečně zdlouhavé a občas trapné. Na jedno podívání. ()
Uf, dát tohle na jeden zátah mě stálo hodně sil, těch 200 minut ale stálo za to. Pro mě osobně bylo zajímavé sledovat, jak se v průběhu těch více než tří hodin měnil můj vztah ke sledovanému ději. Začátek mě vyloženě nadchnul: bizarní dvojka policejních vyšetřovatelů mi sedla, a malý Quinquin mě hodně bavil a připomínal podobné klukoviny, které jsem dělal v dětství (ježdění na kole, klučičí party, rvačky, prolejzání opuštěných staveb, první cigára, bouchání petard, dětské lásky... důvěrně povědomé atributy dětství ve vidláckém zapadákově). Zdařilým jsem shledal i nápad s kousky mrtvol v těle krav a nevšední smysl pro humor, jímž se tato podívaná vyznačuje - celkově se mi tenhle film prostě jevil jako sympatický bizar, u něhož jsem se hodně nasmál a který mi připomněl spoustu krásných filmů, které jsem někdy v minulosti viděl ve Varech na filmovém festivalu a teď se mi znovu oživily ve vzpomínkách. Postupně ale moje pozornost otupovala a nastupovala jistá únava až znuděnost, zapříčiněná mj. tím, že to celé místy skutečně působí strašně natahovaně, a kdyby se hromada materiálu vystříhala, vůbec by mi to nevadilo. Ke konci jsem ale opět ožil a užíval si to čím dál víc, ten film vrcholí zcela neuvěřitelným finále, které mě ohromilo a dostalo do kolen. Sympaticky bláznivá podívaná, která nabídne skutečně nevšední divácký zážitek. Za sebe mohu jen doporučit. ()
V průběhu sledování jsem se musel několikrát štípnout, jestli se mi to snad nezdá. Přece jen jsem znal poněkud jiného Bruna a hlavně ne seriálového. Proto mi „malej Kenkén“ připadal tak hrozně zvláštní. Ale zvykl jsem si a to skoro na všechno, včetně bizarního hereckého ansáblu a příběhu, který začíná a končí, tak trošku jinak, než jak ho povětšinou známe. Dumont je opravdu úplně někde jinde a tímhle seriálem to jen a jen dokázal. ()
"Film" roku. Možná i dekády, společně s Post Tenebras Lux. Dumont je jinde. ()
V celovečerním uvedení působí seriál poněkud natahovaně a snesl by drobné zkrácení. Jinak mu toho ale moc nevytknu. Scénář je prakticky vidláckou detektivkou, vyprávěnou jako prázdninové dobrodružství "drzého smrada" Quinquina a vyšetřování dvou dokonale tupých policistů, z nichž jeden nápadně připomíná retardovaného vesnického Columba pofrancouzsku. Kamera i střih na mě působily až realisticky strnule a vzdušně. Počet narážek na duševně choré, černé a muslimy mi přišel přinejmenším podezřele vysoký. 9/10 [KVIFF 2014] ()
Co to proboha mělo být?! Nuda k uzoufání, která navíc tvrá tři a půl hodiny! Kdybych to nemusel hodnotit pro Scope, tak to po první hodině dávno vypnu, ale takhle jsem trpěl až do konce. Tak trochu jsem po celou dobu trvání doufal, že se něco změní, ale ne. Duo debilních policistů v městě plném více či méně mentálně i fyzicky retardovaných vesnických balíků, kde se dějí "záhadné zločiny", které ma na svědomí "zlo" či "ďábel", a to je VŠE! Snažil jsem se jak to šlo najít v tom hlubší smysl a nechat se očarovat atmosférou, ale to bych si asi musel něco šňupnout. Obsah tohoto filmu nestačí ani na desetiminutový kraťast. Miluju bizár, miluju ujetiny, jsem schopen najít zalíbení v lecčem, ale tahle záležitost se u mě zcela minula účinkem a tou úmornou stopáží, kterou jsem musel přetrpět, mě naprosto znechutila a vyvolala ve mně až vztek. Jednou, jen jednou jedinkrát za těch celých 200 minut, jsem se pousmál, a to na samotném začátku, kdy je záběr na krásnou krajinu s hromadou hnoje v popředí. Vzbudilo to příslib hořkého humoru, jehož náznaky jsem později cítil, ale vůbec nefungovaly. Co to všechno mělo znamenat? Měl to snad být nějaký pokus o zachycení bezvýchodnosti vesnického života? Nepovedlo se. Měl to být sentimentální film o dětství? Taky ne. Detektivka je stupidní žánr už z principu a tenhle výtvor jí nasazuje korunu stupidity honosnější než Komisař Rex. Tohle byl zatím nejhorší film z celého projektu Scope 50 a doufám, že nic horšího už nepřijde. ()
"objetí ústřední dětské dvojice krása" ()
Ústřední vztah dětských hrdinů je kouzelný. Dvojice vyšetřovatelů, to je True detective po vzájemné lobotomii, obzvlášť inspektor „Mlha“ je odzbrojující. Podmanivě minimalistické záběrování jako vždy, délka bohužel uměle protahovaná kvůli tv formátu. Klidně by to sneslo hodinu dolů. Vysoká koncentrace různě retardovaných lidí nutí přemýšlet o termínu exploatace, ale to není u Dumonta poprvé. ()
Rozvleklé, s kulhajícím humorem. Kultovně vnímáno nejspíš kvůli jménu režiséra. ()
Hodně svérázná minisérie z jednoho prdelékova, kde se najde mrtvola v krávě... Někdy hodně velkej bizár, který už asi nepotřebuji nikdy vidět :D ()
Fráza "zmiešané pocity" nadobudla spolu s týmto snímkom úplne nový rozmer. Podobnú zlátaninu som dlho nevidel a pochybujem, že v blízkej budúcnosti uvidím. Momenty, kedy som mal sto chutí vypáliť tomu čistú päťku sa striedali s momentami na odpad! doslova z minúty na minútu. Záblesky výživnej komédie sú tu zmixované s pomerne realistickým rasizmom francúzskeho vidieka a nezmyselnými vraždami čudákov bez motívu a konečného riešenia. Individuálne šialenstvo takmer všetkých postáv v príbehu sa akosi nehodí do malebnej scenérie dedinky rovnako, ako šialené vraždy bez príčiny a vraha. Mne osobne z toho ostala v ústach odporná pachuť nechutnej filmovej omelety, na ktorú si podbradník druhý krát neuviažem. Ale za tých niekoľko komediálnych čili papričiek tie tri zaplatím... ()
Těch 200 minut není zadarmo, divných a různě retardovaných lidí je vetšina. Vyšetřující inspektor Mlha jezdí po kraji sem a tam, pokládá divné otázky a mrtvoly přibývají. Náznaky, poťouchle černý humor, narace bez narace. V rámci Scope50 dobrý, ale chci to vidět ještě jednou v kině. ()
Kamil Fila o tom někde napsal: „…film/televizní série Malej Quinquin od Bruna Dumonta, což je heslovitě řečeno velmi podivná detektivka s postiženými lidmi.“ A má pravdu, normální tam není téměř nikdo, jedině snad děti. A koně, krásní, bílí. Krávy už tolik ne. Normální není ani hlavní vyšetřovatel a jeho kolega. První trpí jakýmsi extrémním tikem a to se odráží i v jeho mluvě. Dává na střechu policejního auta majáček, přičemž tam již jeden fixní je, paráda! Už jen tohle mne hřeje u srdce. Když někdo neotvírá dveře, originálně si s tím poradí. Jeho posedlost ženami je značná. Jeho mladší kolega řídí policejní káru a jeho styl řízení je nezapomenutelný, hlavně rozjezdy má propracované - snad jen jednou neudělá svůj manévr. Tento kolega většinou zrekapituluje, co vše se již událo, zopakuje, že je to neuvěřitelné a tím jeho dedukce končí. Zopakování se hodí, např. veterinářovi není rozumět téměř vůbec. Je totiž taky mimo, ale profík. Vše se odehrává na vsi mezi sedláky a lidé jsou tam … poněkud degenerovaní. Alespoň někteří poněkud hodně. To mi divné nepřijde, u nás na chalupě v Lužických horách vypadají ti lidé ze statku stejně – těžko říct, co se za zdmi těch usedlostí děje. Ano, scéna v kostele je boží. A venku se dovíme, že naše budoucnost je v dětech. S přibývajícím dějem přibývá mrtvol a přestává to být taková sranda, k čemuž to na začátku svádí. Jsem rád, že se autoři nevydali cestou zobrazování zločinu samotného – zkrátka vraždy nevidíme, vidíme vždy policii, jak přijíždí na místo činu. A to chce kuráž, toto nevydojit. Rozhodně nejde o čistou detektivku, ani o čistou komedii, je tam prolínání do všech možných směrů. A láska mezi Quinquinem a Evou (hlavními dětskými hrdiny)? Je bezvýhradná a nad takovou není. Už dlouho jsem nebyl tak nadšen. ()
Komedie plná bizarních výjevů a pitoreskních postav v čele s naprosto sebe parodickým inspektorem Mlhou baví způsobem nebývalým. Bylo však zajímavé sledovat jak absurdní a komická složka v posledním díle polevuje a jak se do všeho začíná vkrádat neklid. Začíná umírat stále více nevinných lidí, všechno lehce posmutní a ostatní postavy jakoby najednou nejsou tím, čím se zdály být. I ten Mlha je nějakej ... normální ... Ano stále je to humorné, ale je to Dumont, a ono Dumontovské Zlo už začíná přebírat nadvládu nad francouzskou vesnici. ()
To není ani detektivka, ani komedie, a pokud to někomu snad připadá vtipné, pak se zřejmě rád posmívá postiženým. ()
Reklama