Režie:
Agustí VillarongaScénář:
Agustí VillarongaKamera:
Antonio RiestraHudba:
José Manuel PagánHrají:
Francesc Colomer, Marina Comas, Marina Gatell, Roger Casamajor, Laia Marull, Sergi López, Eduard Fernández, Nora Navas, Lluïsa Castell, Mercè Arànega (více)Obsahy(1)
Záhadný příběh chlapce Andreua se odehrává v drsných poválečných letech v Katalánsku. Náhodné setkání s brutální vraždou se pro něj stává iniciačním zážitkem, díky němuž pochopí, že patří mezi poražené. Dětskýma očima tak pohlížíme na katalánské dějiny odboje. Ty jsou zde vylíčeny jako svět dospělých, kde vládne lež, pokrytectví a zrada. Andreuův otec je jedním z hlavních podezřelých z vraždy, což do chlapcova života vnese převratné změny. Ty ho mimo jiné donutí rychle dospět a zaujmout stanovisko k chování dospělých, s nímž většinou nesouhlasí. Kvůli tomu se nejen zřekne vlastních kořenů, ale nakonec odhaluje i temnou stránku vlastní duše. Režisér Agustí Villaronga se proslavil především velmi ponurými a drsnými příběhy, které diváky občas přenesou za hranici hororu. Také v Tmavém chlebu vytváří tíživou, dusnou atmosféru, která má daleko k obvyklým sladkobolným reflexím dějin očima dětí. (La Película)
(více)Recenze (29)
'' To dítě potřebuje pořádnej stejk !'' ()
║Rozpočet $6miliónov║Tržby Celosvetovo $3,783,000▐ z filmu sála poctivá dobová atmosféra odohrávajúca sa v období 40.rokov minulého storočia. Ponúknutí príbeh nás hneď na začiatok preberie drsným masakrom na úpätí hôr, v tej chvíli divák čaká čo drsnejšie môže ešte prísť, pokiaľ to bude pokračovať v nastolenom trende, nuž netrvá dlho a film sa hneď po týchto drsných udalostiach premenil na komornejšiu drámu, kde sa pyká za chyby z minulosti, kvôli ktorým nakoniec najviac trpí mladý chlapec Andreu, ktorému sa rozpadne rodina aj celý život. Dejovo zaujímavé ale postupne film stráca nejaký ten silnejší moment prekvapenia a v konečnom výsledku ne-odrovná zmysli ako by mal. /videl v kine: 55%/(filmový festival Cinematik Piešťany 2015) ()
Opravdu hodně tmavý syrový chléb. Svět dětskýma očima, ale tentokráte trochu jinak. Obyčejně totiž tvůrce sáhne k této formě vyprávění, když se chce na určitý, obvykle traumatizující dějinný úsek podívat smířlivěji či když chce podat divácky snesitelnější zprávu o velmi drsné době. Příběh vypravovaný z perspektivy dítěte je vlastně umělecký eufemismus, tentokráte je to ovšem jinak. Španělský režisér Agustí Villaronga naservíroval divákům až naturalisticky laděný příběh a svého diváka opravdu nešetří, byť je ona nesmírná míra násilí a podprahového zla explicitně obsažena většinou ne ve vrstvě obrazu, ale pouze ve vrstvě verbální, rozpuštěna do pásma postav. Silně rurální ukotvení a nezvyklý dějinný pesimismus staví tak Tmavý chléb po bok takovým legendárním filmům, jako je třeba Plechový bubínek. I tam je svět nazíraný nedospělýma očima vcelku nehostinné místo pro nerušený dětský život. Agustí Villaronga ale narozdíl od Volkera Schlöndorffa nepoužívá téměř žádnou míru stylizace a poetizace svého vypravování, naopak se snaží otevírat všechny bolestivé rány španělské minulosti a misí přitom hned několik rovin - politickou (fašistický režim, popravy coby justiční vraždy, role starosty, angažování otce hlavního dětského hrdiny...), katolickou (kněz odmítne udělat mši čerstvě popravenému), systémovou (učitel pohlavně zneužívá své žačky), sociologickou (zdegenerovaná vesnická společnost, obecně zdroj pozitivních hodnot národa, mírou explicitního násilí sama v sobě nosí fašismus, což může opisovat premisu, že každý člověk si v sobě nosí svého malého fašistu, záleží jen na okolnostech, dostane-li příležitost...) a nakonec osobní (odmítnutí hodnotového vzorce rodičů coby výsostné volní jednání hlavního hrdiny, motiv útěku...). Vzdáleně mi tenhle film připomněl Henekeho podprahovou Bílou stuhu, to postupné rozkrývání přítomnosti zla a generační revolta, vesnický život z perspektivy dětí... Silný film... ,,Tmavý chléb a červený cukr... Chléb bez duše a cti. Mrtvý..." ()
Mnoho zajímavých témat, ale skoro nic není pořádně dramaticky rozvinuto do uspokojivého výsledku, vedlejší postavy se rojí jedna za druhou, ale co z toho, když žádná z nich nemá dostatečný prostor, film jsem si bohužel (protože je na co se dívat a herci jsou dobře vybraní) spíše pročekal, než prožil ()
,,...TMAVÝ CHLÉB A ČERVENÝ CUKR, ... PŘÍDĚLOVÁ KNÍŽKA A STÁNÍ VE FRONTĚ. TO JEDINÉ JSTE NÁM DALI. CHLÉB BEZ DUŠE A CTI. MRTVÝ ... JAKO MY VŠICHNI. KVŮLI TÉ ZPROPADENÉ VÁLCE, KTERÁ NÁS ZABIJE VŠECHNY“....... /// Andreui je normální (statečnej) kluk. Občas strká nos kam nemá a neustále se kolem něj dějí věci, kterým ještě nemůže rozumět. Dětská představivost v zajetí nemravných hříchů (proti přírodě), politiky, chudoby, strašidla ,,Pitorliui“, ale hlavně tíživý situace, ve který se ocitla ,,jeho“ rodina. MÍT SE DOBŘE by měla bejt jediná povinnost dětí, ale on nesmí zklamat a brzy bude stát před důležitým rozhodnutím, který nepatří do dětskýho světa.... Film se snaží toho říct tak moc, ale místy to nefunguje. Nekouká se na to špatně, to ne, je to skvělá filmařina, ale přestože je tu tolik dramatických situací, tak mě to nedokázalo ,,emočně“ uspokojit. (Ale třeba Španělé budou mít stejnej problém u Lidic) 3a½! /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Chci vidět drsnou vraždu koně. 2.) Vidět (drsnou) vraždu koně mi nestačí, chci vidět vykleštění (chlapa). 3.) Potřebuji se znovu ujistit, že poctivou prací se maximálně udřu k smrti. 4.) Thx za titule ,,Tygroid“. /// PŘÍBĚH ***** HUMOR ne AKCE * NAPĚTÍ * ()
„Vždy zvítězí jen ten, kdo ví, jak vyhrát.“ Motto pro celý film. Ukazuje totiž život těch poražených, kteří musí snášet při nejlepším jen ústrky vítězů, ponižovat se před nimi kvůli almužnám a naivně doufat, že jejich děti (či vnoučata) se z této pozice jednou vymaní. A hlavní hrdina, chlapec Andreu, má pro to ty nejlepší předpoklady, i když zatím vnímá svět jen dětskými očima…anebo už ne? Když pominu poněkud zvláštní fakt, že si na bývalého republikána posvítili frankisté až cca 5 let od konce občanského vraždění, poválečná léta ve Španělsku jsou líčena nanejvýš zajímavě. A právě díky dětskému pohledu na věc je Tmavý chléb poutavý nejen pro zájemce o historii. Ostatně, ztráta iluzí postihne každého…a tomu odpovídající konec filmu mě dostal (poslední záběr, definitivně přetínající zbytky sentimentu, je tak krásně nehollywoodský, až se člověku chce skoro jásat…tedy té odvaze, ne vyústění příběhu jako takovému). Za mě slušné 4*. ()
Líbilo se mi to, to rozhodně, i když mně to přišlo místy trošku nepřehledné, přesto zase jeden zajímavý film s nádhernými ukázkami tehdejšího Katalánska a jedním příběhem dospívajícího chlapce, který je nucen vstoupit do světa dospělých, kde často vládne lež a přetvářka. Lepší 3 hvězdy hlavně s přihlédnutím k výkonu malého Francesca Colomera. ()
Obrovské utrpení a zklamání. Historické prostředí Katalánska mě hodně navnadilo, ale během promítání jsem trpěl jako pes. Film je nudný, utahaný a špatně zpracovaný. Herecké výkony taky žádný zázrak a některé postavy mi časem začli lézt na nervy. ()
Jenžto jsem dnes na Cinema Mundi viděl jen prvních dvacet minut, nehodnotím a k filmu se ještě vrátím. Chci vědět, jaký film že to v národní soutěži pokořil Almodovarovu Kůži, kterou nosím. ()
Niekde som sa počas filmu stratila a keď som sa chcela opäť nájsť, začala som strácať záujem o to, o čo vo filme išlo. A stále mi to nie je úplne jasné. Je mi sympatický španielsky naturalizmus, čo ale neznamená, že sa mi naň aj vždy príjemne pozerá (hneď úvod s koňom). Dej sa mi zdal trochu prekombinovaný a naznačené veci na mňa nakoniec nezapôsobili, ako by som možno chcela/čakala. Už sa v tomto komente motám ako sa motal film. Potešil ma faunovský Sergi López aj ten mladý chalan, ktorému hlavný hrdina nosil jedlo, pochmúrne interiéry a zanedbané a rozbité budovy a izby. A ešte temnejšie vyznenie filmu, oni to tí Španieli vedia dobre robiť. (Medzinárodný filmový festival Bratislava 2012 - 9.11.2012, Lumiere) ()
Přirovnání k Faunovu labyrintu je oprávněné jen částečně, což je ostatně největší slabinou filmu, který je zbytečně doslovný, tam kde by mohl ponechat místo fantasknějšímu alternativnímu vysvětlení. Černý chléb je spíš příběhem o těžkém dospívání v obtížné době. Jak hlavní hrdina odkrývá tajemství minulosti své rodiny a své vesnice (mužská kastrace v přímým přenosu je docela silný kafe), stává se možnost pochopení toho, kdo co udělal, trochu nepřehlednou, ale emocionální sílu to má. Mýtus, který je dominantním motivem v první půlce filmu, pak ustupuje racionalizaci minulosti, což je vlastně docela pěknou metaforou pro psychickou proměnu hlavního hrdiny z dítěte k mladému muži. ()
Temný vidiecky triler sa rozbehne naozaj zostra: brutálnou scénou zavraždenia maskovaným vrahom, ktorého identita je síce zrejmá od začiatku, ale Villaronga ju predsa zahmieva démona Pitorliua, ktorý sa ponad nasledujúcimi udalosťami znáša ako prízrak pochmúrnej atmosféry povojnového Španielska. V mozaike osudov rodín porazenej strany v občianskej vojne nie je núdza ani o ďalšie drsné scény: kastrácia homosexuála, odpratávanie mŕtvych z garoty atď. Sú o to drsnejšie, lebo ich vnímame detskými očami, Ale nie sú natoľko exponované a početné ako napríklad v predchádzajúcom Villarongovom filme Tras el Cristal (1987). Tentoraz sa režisér zameriava viacej na psychológiu dospievania a vytriezvenia z ideálov. Spáchaný zločin je nekompromisne analyzovaný asi 12 ročným hrdinom, ktorý odmieta ospravedlnenia a výhovorky matky a postupne demýtizuje svoj vzor, zmení pohľad na otca. Pa negre ponúka zaujímavý príbeh a prekvapivé rozuzlenie. Som rád, že som narazil na tento film - dostal som viac než som čakal. ()
Španělsko-francouzská koprodukce ukázala svou sílu ve filmu, kde jsou scény, na které se rozhodně moc hezky nekouká, a to ani nejsou moc explicitní. Ale funguje to. Navíc to má celou dobu takovou příjemně snovou atmosféru, kdy o to jsou některé ty rány, které film zasadí, silnější. Rozhodně stojí za zhlédnutí. ()
Každého člověka formuje prostředí, ve kterém se denně pohybuje a žije. Mám ráda filmy, kde je příběh viděn očima malého dítěte, protože mi to dává jedinečnou možnost se nad vším tím okolo sebe pořádně zamyslet. Děti prostě tenhle svět vidí jinak než my dospělí, i když se kolikrát stane, že nějakou shodou osudových okolností příjdou o své iluze. Tenhle španělský film mě hodně překvapil, proto dávám pět hvězd, které si zaslouží po právu. ()
Tento film se bude líbit těm, kteří ocenili Michálkova Sekala. Oba mají tuze mnoho společného, oba líčí morální devastaci v historických situacích až nápadně podobných: venkov v okamžiku dosud nezavršeného přechodu od tradiční k moderní společnosti, národ historicky nedotčený svobodou, navíc v okamžiku vlády tuhého represivního režimu. V Sekalovi nezahlédneme jediného Němce, v tomto filmu nepadne o Frankovi ani slovo. O politice se pár slov sice ztratí, ale to jen aby vyšlo postupně najevo, že pohnutky všech postav jsou univerzální: láska, chtíč, stádnost, spravedlnost, majetek, moc. --- Villarongův film je uměleckou úrovní i významem srovnatelný s úžasným Sekalem. Co vlastně tak důležitého sdělují? Podle mého soudu to, že lidé jsou všude a vždy v jádru stejní, usilují o totéž, jen prostředky se mění. Ve svobodném prostředí vítězí um, v nesvobodném podlost. Sami si odpovězte, která strategie je účinnější dnes a tady, a vystavíte si vysvědčení o stavu své svobody. ()
Už název filmu "Pa negre" mi napověděl, že nejsem v obyčejném Španělsku, ale v Katalánsku. Černý chléb (pan negro pro chudé) je také černým filmem ze Španělské občanské války. Villarongův pohled na ni je nejspíš určen těm, kdo jsou jí místně blíž. Je hodně složitý a vrstevnatý (možná na rozdíl od Saurovy "¡Ay, Carmela!"), nicméně pozorovaný od spodu nahoru (věkově i společensky). Avšak ať je válka nebo ne, bohatství nebo chudoba, chce-li se chlapec stát mužem, musí dospět. A to je také hlavní téma: dětská inteligence, přemýšlivost, akčnost, interakce s dětmi a dospělými, ale především zvídavost... Pozn. 1: Nevím, co to je za vlastnost (nejspíš levičáctví), která mi filmy natočené v prostředí blahobytu znechucuje a chudoby přitahuje. Možná za to mohou zážitky z dětství, tak jako tomu rozhnodně bylo u jedenáctiletého Andreua. Pozn. 2: Film získal Goyovu cenu za nejlepší španělský film roku 2011 (domnívám se, že zaslouženě). ()
Atmosféra tohoto filmu je silná, drsná a dusná. Zajímavý je svým pohledem skrz dětské oči. A i když kamera, herecké výkony i příběh byly velmi dobré, tak mě to zaujalo jen na silnější tři hvězdičky. Lepšímu hodnocení možná brání složitější děj, kde se dost jedná o místní politiku, ale i množství postav. [ PŘÍBĚH: 2 /// NÁLADA: 0 /// ART: 1 /// STYL: 3 /// CASTING: 3 (3*MAX) ] ()
Ach ty deti. Pohled ocima deti je nekdy tak slozity a smutny a jindy tak krasne jednoduchy. Nemaji to lehke s nami dospelymi. ()
Skvělý film. Není co vytknout, vážně. Herci jsou dokonalí, atmosféra hutná, po celou dobu se pohybuje na hranici lidových povídaček, tutlaných polopravd a intuice, přesně tak, jak to cítí hlavní hrdina. A nikdo ve skutečnosti není tím, kým se zdá být. Tenhle film mě prostě chytil a nepustil; je vidět, že Katalánci opravdu zvládají řemeslo! Jen víc takových! ()
Bez dechu. ()
Reklama