Režie:
Dario ArgentoKamera:
Franco Di GiacomoHudba:
Ennio MorriconeHrají:
Michael Brandon, Mimsy Farmer, Jean-Pierre Marielle, Bud Spencer, Calisto Calisti, Luigi Cozzi, Laura Troschel, Oreste Lionello, Francine Racette (více)Obsahy(1)
Mladý rockový bubeník Roberto (Michael Brandon) je terorizován záhadnými telefonáty od tajemné osoby, a dokonce ho pronásleduje na každém kroku. Jedné noci se samotný Roberto rozhodne sledovat tu tajemnou osobu, ale netuší že to dopadne velmi špatně. Záhadný muž tvrdí Robertovi, že ho nezná a záhy na něj vytáhne nůž. Roberto při sebeobraně toho muže zabije a ihned je vyfocen na místě činu jinou osobou, která má na sobě masku jakési legrační panenky. Od té doby se maskovaný vrah snaží zoufalého hudebníka vydírat a dostat ho do naprostého šílenství. Avšak tváří v tvář vrah nemůže Roberta při velké příležitosti zabít. Roberto si najme soukromé očko pro případ, ale i ten je později zabit společně s dalšími osobami. Roberto se rozhodne spojit se svým nejlepším přítelem z venkova Godfreyem (Bud Spencer), který hned pochpopí, že se jedná o duševně nemocného vraha a je si naprosto jist, že zabiják zná Roberta až moc dobře. Oba společně vymyslí způsob jak dostanou maskovaného zabijáka. (tequilla)
(více)Videa (2)
Recenze (49)
Existuje už jen pár filmů od Argenta které jsem neviděl a toto byl jedním z nich. A je to sakra škoda protože tohle možná považuju za jedno z nejlepších Giallo vůbec. Je tu sice pár klišé a divné obsazení v podobě Spencera. Ale film je dostatečně napínavej, má dobrou atmosféru a dobrý scénář. Do konce filmu jsem nevěděl kdo je vrah. Finální scéna je vrchol filmu a je natočená parádně. Méně známe giallo ale o to zábavnější. ()
Občas nuda, trošku mi vadil výkon Brandona, protože byl jedinou osobou, o kterou jsem nebyla schopna se ani náhodou bát. A to je poněkud na pováženou, když se kolem hlavního hrdiny dějí prapodivné věci, hynou jeho známí, ale já mu prostě ani vteřinu nevěřím, že by mohl mít strach. Snad kdyby v hlavní roli byl nějaký alespoň průměrný herec, byla by situace jiná. Ale naštěstí kolem Brandona bylo spousta dobrých herců, kteří pozdvihli toto místy značně nelogické dílko na průměrný film. Trapně vyzněla postava pošťáka, ale Mariellův homosexuální detektiv byl skvělý, včetně drobné inspirace v poručíkovi Columbovi a jeho vozidle. ()
Spíš by se to mohlo jmenovat "Čtyři mouchy, snězte si mě". Přesně takhle pasivně hrdina v podstatě čeká na to, až si pro něj vrah přijde. Veškerou aktivitu i přemýšlení za něj musí obstarat vedlejší postavy, včetně těch komických, jako je Mariellův homosexuální detektiv nebo Spencerův Bůh. Když se takhle pasivně chová v jiných giallech Edwige Fenech, je to ještě přijatelné, ale na k smrti vyděšeného Brandona se přece jen nekouká tak dobře. Ostatně Brandon skoro nehraje a celý film jen kouká jak vyoraná myš. Pointa je slabá a snadno odhadnutelná, stejně jako identita vraha, kterému jsem vlastně nakonec tak trochu i držel palce, aby nesympatického bubeníka, který s vlastní ženou (kterou si vzal pro prachy) zachází jak s kusem hadru a jak vytáhne paty, svede její sestřenici, zabil ;) Ještě nechápu, co Argentovi tak strašně vadilo na Morriconeho hudbě, že s ním odmítl dál spolupracovat. PS. Ta scéna s parkem je skutečně vypůjčená z o jedenáct měsíců starší Mrs. Wardh. ()
V roce 1971 sice Argento teprve nabíral formu, ale to neznamená nic horšího, než že jeho tehdejší filmy byly pouze nadprůměrné a nikoli mistrovské. Čtyři mouchy na šedém sametu lze směle hodnotit jako povedené giallo, které se ovšem nejspíš nebude líbit a.) lidem, kteří na detektivkách / kriminálních thrillerech oceňují hlavně důmyslný postup při odhalování vraha a tudíž nemají rádi náhody, absurdní dějové twisty a vyšetřovatelské metody z říše sci-fi b.) elektrikářům a vůbec všem, co chápou, co je to střídavý proud. ()
Velmi chutné giallo mistra Argenta s patřičně zamotanou zápletkou točící se kolem vraha vyděrače, jehož motivace a totožnost mi zůstala utajena až do samotného závěru. Mimo stylově provedené vraždy potěší i výkon westernově nabručeného Buda Spencera, vynikající černohumorná vložka s výstavou nejnovějších modelů rakví a erotikou nasáklá Francine Racette. Na giallo se nedá koukat s vysokými nároky na logickou strukturu vyprávění a mnohdy musíte odpustit i poněkud horší herecké výkony, ovšem zde jsem výraznější mouchy v tomto ohledu nezaznamenal, ty čtyři ( a dějové významné) z názvu se nepočítají. A na závěr jedna zajímavost, scéna s vylidněným parkem a následným útokem ve stínech skrytého vraha se objevila v témže roce i v Martinově Lo Strano vizio della Signora Wardh, asi jen náhoda, kdo ví. ()
Galerie (94)
Photo © Paramount Pictures
![Čtyři mouchy na šedém sametu - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/160/671/160671855_b6d9c0.jpg)
Zajímavosti (6)
- Do role Roberta Tobiase byli původně zvažováni Terence Stamp, Michael York a dokonce i některý z členů The Beatles. (Chatterer)
- Soundtrack měli původně nahrát Deep Purple. (Chatterer)
- Jean-Pierre Marielle sám přišel s tím, aby jeho postava byla gay. (Chatterer)
Reklama