Režie:
Christian SchwochowScénář:
Heide SchwochowKamera:
Frank LammHudba:
Can ErdoğanHrají:
Stine Fischer Christensen, Ulrich Noethen, Ronald Zehrfeld, Dagmar Manzel, Anna Maria Mühe, Ulrich Matthes, Gudrun Landgrebe, Corinna Harfouch (více)Obsahy(1)
Mladá adeptka herectva Fine bojuje so všeobecným presvedčením svojho okolia, že je nevýrazná a neoplýva dostatkom talentu. Renomovaný režisér Kaspar Friedmann ju však obsadí do titulnej úlohy svojho predstavenia Camille. V jej zraniteľnosti vidí kvality, ktoré sa zhodujú s jeho predstavou hlavnej hrdinky a Fine stále krutejšími spôsobmi núti zostupovať hlbšie a hlbšie k osobnej tragédii, aby dosiahla čo najintenzívnejší herecký výkon. (STV)
(více)Recenze (56)
U tohoto filmu bych nejprve upozornil slabší povahy ať se na to snad ani nekoukají, jelikož emocionální hloubka filmu dosahuje takových výšin, že lidé o promítání na MFFKV i omdleli. Již název dokonale vystihuje celou pointu filmu, kdy o hlavní hrdinku nejeví nikdo zájem až do chvíle kdy si jí vybere známý režisér do své divadelní hry. Herecky je to zahrané opravdu vydařeně a s hlavní hrdinkou soucítíte opravdu celé dvě hodiny... 100%. ()
„Proč jste mě přijali?!“ - „Tak se podívej, jak teď sedíš. Na to se nemůžu dívat! Přijali jsme tě, protože jsme si mysleli, že tam něco je. Že tam musí ještě něco jiskřit. Ale tady nejiskří vůbec nic.“ Ale aby nakonec toho jiskření nebylo na jednu křehkou duši až příliš…V hlavní roli Dánka se strhanou matkou, postiženou sestrou, ale hlavně trémou, komplexy, zranitelností, nejistotou a s ní souvisejícím do země zadupaným sebevědomím. Zkrátka (N)neviditelná. Ale co když si jí přesto někdo všimne? Jde o emocionálně místy docela náročnou podívanou, u které se divák musí chtít naladit na hlavní hrdinku, vcítit se do ní, pokus se ji pochopit a spolu s ní prožívat všechny její vzestupy a pády. A mě to bavilo. Hlavní zásluhu na tom má výborná Stine Fischer Christensen, která mi přišla typově i výrazově naprosto přesná. Líbil se mi i vývoj její postavy a také to prozření. Trochu méně mě už bavila ta teatrálnost a přehnanost divadelního prostředí, která samozřejmě byla účelová, ale asi nikdy mě nebude bavit se ni ve filmech dívat. Za mě slušné 4*. ()
Porovnávanie s Black swan je podľa mňa mierne od veci, pretože ťažko čakať od každého filmu, že príde s niečím novým. Vlastne sa to nedá čakať už dnes od žiadneho. Nemecká verzia herečky s traumou je samozrejme civilnejšia a menej okázalá, ako americká, to je ale dané aj východzím žánrom, ktorý si režiséri zvolili. Pohľad do hereckých kruhov, kde je každý "tak trochu" bohém, všetci sú ale čistí blázni, čo nám neustále režisér hry prízvukuje. Mimochodom ten je zvolený excelentne, je to proste nesympatický sliz, ktorý chce dostať všetko do postele a večne fajčí. Film stojí na výkone hlavnej predstaviteľky a tá je lepšia herečka, ako jej postava. Príjemná festivalovka, kde sa dejú emocionálne vyhrotené situácie, ale na plátne v nás katarziu vyvolať nedokážu. ()
Pro mě jeden z neslepších festivalových filmů. Při jeho sledování si nešlo nevzpomenot na Černou labuť. Nejenom, že jsou si oba filmy blízké tématikou(a Neviditelná určitě není případem nějakého opisování, protože vznikala 4 roky), divadelním prostředím, proměnou hereckého zjevu, ale také pozoruhodným zachycením vztahu režisér-herec, propadnutím roli atd. Fakt, že se mi Neviditelná líbila dokonce ještě o trchu víc než Černá labuť, je dán tím, že postava Marie Mühe se rolí sice promění, ale rovněž ji vstřebá, naučí se skrze ní chápat sebe samu. V konečném důsledku tak nejde jenom o postavu v divadelní hře, ale o člověka, který ji rozumí, protože rozumí také sám sobě. Nejedná se tak pouze o proměnu osobnosti ale o určitej druh katarze a pochopení. A to nemusí nutně končit smrtí./MFF ()
Skvělý a optimistický film o mládí, herecké řeholi a životních křižovatkách, na kterých se občas ocitneme. Film se zajímavým způsobem podobá samotné titulní postavě - na první pohled nezajímavá a podceňovaná šedá myška, která však v sobě skrývá potenciál čisté krásy a uměleckého mistrovství. Jak jsem byl z počátku z filmu skoro až otrávený, a v duchu zvažoval, zda se přidat k lidem, kteří v první čtvrt hodině opuštěli kinosál (podobně jako je hlavní hrdinka na začátku filmu téměř vyhozena ze školy kvůli svému domnělému hereckému neumětelství), nakonec mi to nedalo, a díky zvědavosti, co se z toho vyklube, jsem byl nakonec odměněn požitkem z mimořádného herectví Stine Fischer Christensen. Nejenže jsem si uvědomil, že je vlastně nesmírně krásná (bože, ta její ňadra!), ale že je také schopna své postavě vtisknout mimořádnou působivost. Její výjimečné herectví však není jedinou předností tohoto snímku, který se vyznačuje neobyčejnou autenticitou (při sledování jsem měl permanentně dojem, že jsem naživo účasten filmového děje, např. v sekvenci, při níž mladí herci hrají hru "nikdy jsem...", o které jsem kdysi slyšel a která mě doteď zaráží svou nepochopitelnou logikou), sevřeností (jediný záběr, postava, dialog.. nic zde není navíc, vše do sebe zapadá a film je rámován kruhovou kompozicí, kdy je začátek i konec uvozen stejnou situací v prostorách divadla těsně před slavnostní premiérou) a neokázalou působivostí (ačkoli se ve filmu vyskytuje celá řada oblíbených motivů - první láska, sebevražda, vztahy s vrstevníky, složité rodinné zázemí... - které by méně schopní tvůrci využívali k hraní na city diváků a tlačení na pilu, tento film je zcela prost jakéhokoli kalkulu nebo laciného podbízení - scéna pokusu o sebevraždu je ve své lakoničtosti, s níž ji zabírá kamera, aniž by na pozadí hrála jakákoli hudba, sama o sobě tak emočně zdrcující, že mi při jejím sledování bylo, jako by ve mně samotném něco umřelo). Štastný konec je pak už jen optimistickou tečkou za filmem, který - ačkoli je vlastně strašně smutný - nám říká, že život je vlastně strašně krásný, a navzdory trablům, s nimiž musíme čas od času zápasit, má cenu to nevzdat a věřit svému srdci. Odměna bude stát za to. Snad jediné, co mi zde vadilo, byl intenzivní pocit, že hra, kterou postavy nacvičují, je strašná sračka. Co už, stejně jsem rád, že jsem tento film mohl vidět - hezčí film o tom, jak je krásné být mladý, jsem asi ještě neviděl. ()
Galerie (19)
Zajímavosti (1)
- Stine Fischer Christensen získala cenu za nejlepší ženský herecký výkon na 46. ročníku Filmového festivalu v Karlových Varech (2011). (Terva)
Reklama