Režie:
Achero MañasScénář:
Achero MañasKamera:
David OmedesHudba:
LeivaHrají:
Juan Diego Botto, Lucía Fernández, José Luis Gómez, Najwa Nimri, Ana Wagener, Alberto Jiménez, Ferran Lahoz, Pedro Alonso, Ana Risueño, Francisco Olmo (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Velascovi jsou šťastnou rodinou. Alicia se staré o čtyřletou Dafne a Leo pracuje v advokátní kanceláři. O vánočních svátcích však mladá žena zemře při epileptickém záchvatu. Leo se snaží, aby její smrt co nejméně zasáhla do života dcery, ale ta se není schopna se ztrátou matky vyrovnat. Jako jediné řešení se jeví, aby se Leo po večerech převlékal za ženu a alespoň na chvíli hrál roli své manželky. Zdánlivě nevinná „travestie“ se ale vymkne kontrole a Leo je nucen čelit řadě dalších problémů. (La Película)
(více)Recenze (14)
Dostať sa pod kožu tomuto filmu nie je také jednoduché, ako by sa mohlo zdať. Komorný príbeh spočiatku prezentuje fungujúcu milujúcu rodinu, kde sa matka stará o malé dieťa a otec chodí do práce. Všetko sa zmení smrťou matky. Dievčatko si neustále žiada matku a muž sa pustí do bizarnej hry... Spolu s ostatnými motívmi film kĺže na tenkom ľade, našťastie sa dokázal vyhnúť nástrahám. Bol som veľmi zvedavý na záver, ten je napokon logický, ale trochu zjednodušený. Režisér dokázal veľmi citlivo pracovať s malou Daphne ( Lucía Fernández ) a uveriteľný výkon podal aj obetavý otec Leo ( Juan Diego Botto ). Španielska kinematografia je v posledných rokoch žiadaná a tento psychologický rodinný snímok patrí taktiež k tomu lepšiemu. ()
co k tomu říct? Jednalo se o dost neotřelý příběh, ale tím skoro klady končí. Nutnost převlékat se za ženu byla ve filmu podána velmi nepřesvědčivě, spíš se s tím otec Dafne trochu vnutil a zjevně v sobě objevil transku a velmi ochotně se podle toho začal chovat, zatímco otce v sobě téměř potlačil. Na filmu mi vadí především to, že je snímek podán tak, jako by tím otec pro dcerku dělal něco pozitivního, jako kdyby se jí obětoval. Ve skutečnosti je něco podobného velmi nebezpečné, dcerku tím mohl velmi zmást a uškodit jí natolik, že se problémy, především v sexuální oblasti, s ní mohly táhnout i do dospělosti. Okolí v pomateném chování Dafného otce zcela oprávněně vidělo nebezpečí pro výchovu malého dítěte. Závěr filmu je pak zcela nesmyslný, když nám autor snímku chce tvrdit, že čtyřleté dítě nakonec mělo více rozumu než jeho šílený otec. ()
Na první pohled standardní drama o mladém otci, který se musí op smrti ženy sám starat o malou dceru, ale ve chvíli, kdy se muž začne převlékat za ženu, aby dcerce zjednodušil ztrátu matky, se film začne od žánrově podobných snímků odlišovat. Na jedno podívání slušný snímek, který však nemá nic, čím by v divákovi zůstal. ()
Španělé opět přinášejí na struny emocí hrající drama konfrontující svět dětství se světem smrti. Například oproti Caminu je snímek ale značně uhlazený, bez ambicí dotahovat situace do důsledků a problematizovat výchozí premisu. Slibný vývoj ustrne na povrchní efektnosti a co nejjednodušších scenáristických řešeních. Vztahy mezi postavami zůstávají v pouhých náčrtech, temnější strana zápletky souvisící s psychickým vývojem dítěte brzy opouští svůj potenciál a konec je značně uspěchaný. Snímek si přes všechny lapsy zachovává svěží tempo a těží i z kvalitních hereckých výkonů, přesto je to jen taková jednohubka, která polechtá city, ale její chuť rychle vyprchá. ()
Souhlasím se vším, co bylo řečeno níže. Film opravdu postrádá dějový spád a neskutečně se vleče. Přitom je to téma, které se tvůrci snaží zpracovat opravdu citlivě. Nicméně běžní diváci, kteří ke zvolenému tématu nemají osobně nijak blízko, se skutečně trochu nudí. Oceňuji ale kvalitní výkon hlavního hrdiny. Mě osobně navíc velmi znervózňoval klavír, který mi již po půl hodině přišel víc než otravný. Hrál pořád stejně. Podobně mohl hrát i robot a vyšlo by to nastejno. Nemůžu říct, že by se jednalo o bůhvíjak kvalitní film, ale je to nicméně docela zajímavé téma, o kterém nejspíš budou diskutovat hlavně ti, kteří mají podobnou osobní zkušenost a tím nemyslím převlékání se za jiné pohlaví, ztráta partnera, partnerky a být na výchovu sám/a. Mě osobně připadá divné převlékat se za matku a pak se divit, že si dcerka myslí, že táta je máma, je to docela neortodoxní řešení a poněkud ulítlé, nicméně na druhé straně to není jednoduché vychovávat dceru, být na to sám a sám se také ze smrti milované partnerky dostat. Tak jako tak, jsem rád, že jsem snímek shlédl, ale bohužel nebyl dost kvalitní na to, abych po tomhle zážitku toužil opětovně. ()
Reklama