Režie:
Nick MorrisVOD (2)
Obsahy(1)
Dvacet tisíc diváků v hledišti, desítky hvězd na jevišti. Oslava 25. výročí londýnské premiéry. Výročí premiér úspěšných světových muzikálů provází většinou velký koncert. V případě Londýna se obvykle odehrává ve slavné Royal Albert Hall. U Les Miserables neboli Bídníků producent Cameron Mackintosh velmi dlouho váhal, kde koncert k 25. výročí londýnské premiéry uspořádat, a jak ho pojmout. Mnozí měli v tu dobu ještě v dobré paměti velmi povedenou akci k 10. výročí, kde se mimo jiné představili Valjeanové ze všech jazykových mutací – a že jich nebylo málo! Kromě japonštiny či norštiny tu pochopitelně zazněla také čeština. Mackintoshovi bylo jasné, že čtvrtstoletí je třeba oslavit jinak a ve větším formátu. Vznikla myšlenka zaplnit obrovitou londýnskou arénu O2. Na hlavní představení plné hvězd (koncertů proběhlo více, ale právě jen tento měl unikátní obsazení) byla hala čítající dvacet tisíc míst zcela vyprodaná. Účinkující vystupovali sice v kostýmech, ale před mikrofony, scény byly postaveny pouze v náznacích, ale o to více se pracovalo s osvětlením. Obsazení bylo vskutku fenomenální: z Broadwaye přijel afroamerický inspektor Javert – Norm Lewis, ale také Nick Jonas (ano, člen populární chlapecké skupiny Jonas Brothers), který sice již odrostl své někdejší roli Gavroche, ale zde se stal na jeden večer Mariem. Jako Eponine se představila Samantha Barks, která později stejnou roli získala i ve filmovém zpracování muzikálu. Překvapením bylo obsazení známého britského komika Matta Lucase (Malá Velká Británie) do role Thénadiéra. Lucas se ovšem projevil nejen jako znamenitý herec, ale i jako obstojný zpěvák. Kanaďan íránského původu, charismatický Ramin Karimloo, zde zpíval Enjolrase, ale v tu dobu už na divadelních prknech běžně hrál i Valjeana. Fantine si zazpívala filipínská hvězda Lea Salonga (ta nedávno navštívila i Prahu), která byla kdysi na Broadwayi skvělou Eponine. Hlavní role pak otevřela netušené možnosti opernímu tenoristovi jménem Alfie Boe, kterého do té doby znali jen skalní příznivci opery. Boe už měl za sebou úspěchy v broadwayském provedení Bohémy a zpíval hlavní role v londýnských operních domech, ale hvězdu z něj udělalo právě toto představení. Jeho provedení slavné árie Bring Him Home zvedlo ze židlí celou arénu a následující desetiminutové ovace (z nichž v záznamu pochopitelně uvidíme jen sotva minutu) mu navždy změnily život. Na závěr se pak na pódiu sešli čtyři nejvýznamnější představitelé Valjeana – kromě Boea to byli Colm Wilkinson (první londýnský Valjean, pro nějž byly některé árie psány), a dále John Owen-Jones a Simon Bowman, aby společně zazpívali Bring Him Home, a po jedinečném provedení sborové scény One Day More (v níž účinkovali téměř všichni herci a zpěváci, kteří byli na premiéře před 25 lety) následoval proslov Camerona Mackintoshe a autorů hudby a libreta. Koncert je pozoruhodný v mnoha směrech – především ale v množství pozitivní energie a čisté radosti, které daleko přesahují dokonalou profesionalitu, a které divák může vnímat doslova v každém okamžiku. (Česká televize)
(více)Recenze (44)
Úžasné, úchvatné, neopísateľné. Najveľkolepejšie muzikálové predstavenie, aké sa dá predstaviť. A pritom úplne bez tanca, bez choreografie, pripomina skôr operu a keď som na začiatku zbadal obrovské pôdium celkom zaplnené statickými mikrofônmi, zaváhal som, kde sa len bude tancovať. Netancovalo sa, nebolo treba, všetko vyjadrí hudba, spev, nevyčísliteľné zbory, revolúcia je v podobe svetelnej šou. Vzťahy postáv sú vyjadrené aj bez ich priblíženia v jednoduchých prelínaniach obrazu, aj za to treba televízne sparacovanie pochváliť, dokonalý zvuk, obraz, strih, kamera, to sú absolútne samozrejmosti. Najväčšie sympatie, a podľa publika nielen u mňa, si získali postavy nesympatické až protivné, takže vedie Javert netradične ako černoch a krčmárska dvojka. Aj doma pred obrazovkou som si musel párkrát zatlieskať. ()
První výroční koncert se mi líbil rozhodně více, ale stále je to skvělé. Musím říct, že postava, která byla naprosto geniální (a líbila se mi rozhodně více než v minulé verzi) byl Ramon alias Enjolras! Stunning!!! Musím říct, že při závěrečné písni mi nic neudělalo větší radost než staré obsazení vyjma právě Enjolrase. Takto jsem si to doopravdy užila. ()
Výborná záležitost. Sice bych na to nevydržel koukat, protože se tam nedělo skoro nic jiného, než že zpěváci trpně stáli u mikrofonů a zpívali, ale měl jsem to puštěné na pozadí, zatímco jsem si četl. Důvěrně známé melodie z Bídníků - odmyslím-li si tu protivnou politckou omáčku kolem - považuji za velmi pěkné, a spousta písní patří k mým oblíbeným. Některá pěvecká čísla mi sice trochu trhala uši, ale pořád to nebylo takové, jako ve filmové verzi Toma Hoopera z r. 2012, kterou jsem skutečně protrpěl. Děsivá česká muzikálová produkce s touto vrcholnou britskou profesionalitou nesnese srovnání. ()
Úchvatný zážitek a já stále nemám slov. Jen při představě, že na místě, v té obří O2 aréně, to muselo být ještě milionkrát lepší. Běhal mi z toho mráz po zádech - sice tam všichni tři hodiny všichni jen stáli u mikrofonů, ale takovým fantastickým způsobem... Naprosto dokonalé písně, ty nejúchvatnější pěvecké výkony a prvotřídní herecké obsazení naprosto všech rolí a navrch nádherná Cosetta a Eponina. A ten závěr, ve kterém se sešli tvůrci, původní obsazení, všichni anglicky mluvící Valjeanové, navrch obrovský sbor a velkolepá výprava. A je to mnohem úžasnější, velkolepější a překvapivě i více strhující než film s Jackmanem (který má u mě taky za pět a samozřejmě na tom nehodlám nic měnit). Na poslední den v roce jsem si nemohl přát nic lepšího, protože nic lepšího neexistuje. Zaslouženě nejlepší muzikál a já bych ho někdy chtěl vidět na vlastní oči. Třeba až mu bude padesát, protože není pochyb o tom, že se toho dožije, ve stejné síle, jakou má už třicet let. To se prostě musí vidět, a až to uvidíte, tak se vám podlomí kolena a budete brečet blahem, z toho jedinečného zážitku. 100%. ()
Dnes mám "muzikálovou" náladu a tuto verzi jsem si pustila už podruhé za sebou, jelikož Bídníky prostě miluju a jak britská verze z roku 1995, tak tato o 15 let mladší, jsou fantastické. Je to samozřejmě i tím, že britové jsou v interpretaci muzikálů jednoduše skvělí, ale tenhle příběh je prostě silný a navíc ho fantasticky zhudebnil Claude-Michel Schönberg a Alain Boublil k němu napsal nádherné libreto, které u nás famózně přeložil Zdeněk Borovec. Jsem doslova dojatá z vykonů hlavně Enjolrase, Valjeana a Eponine, i když všichni byli skvělí. Celou dobu jsem měla husí kůži a od poloviny jsem už brečela a doslova mě dojalo to, co se dělo po skončení. Na podium autoři pozvali všechny hlavní představitele od první premiery ve West Endu v roce 1985, což byl pro mě hodně silný zážitek, jelikož společně zazpívali ty největší kusy. Je to nádhera a já tady nemůžu nezmínit, že s dojetím vzpomínám na první uvedení tady u nás v roce 1992 ve Vinohradském divadle, kde se to také povedlo naprosto úžasně a tato úroveň se už pak nikdy neopakovala, tenkrát si to pan producent McIntosh ohlídal, aby se to neošidilo a pozdější verze už nebyly to pravé, jelikož v Čechách se na kultuře šetří a lidé zde vezmou za vděk i muzikálům bez "živé" kapely, nebo v lepším případě sice živé, ale zredukované na minimum hudebníků a raději chodíme na známé celebrity, než na někoho, kdo umí opravdu zpívat. Takže je škoda, že nikdy nemůžeme tady zažít to, co zažili ti lidé na tomto skvostném výročním koncertě. A to je velká škoda!!! ()
Reklama