Obsahy(1)
Bez zjednodušující charakteristiky obyvatel ruské (v tomto případě Psovské) provincie jako hulvátů a vyznavačů samohonky a bez sociálních represí nám Bakur Bakuradze předkládá dokumentárně strohý portrét životního rytmu postaršího farmáře Ivana Dunajeva (Michail Barskovič). Určuje ho krmení a zabíjení prasat, účetnictví, prodej masa, opravy traktoru, věnování se jednorukému synovi, manželce a dceři. I když se příběh odehrává na venkově, příroda nepředstavuje poetizující, metafyzický prvek v tradici Dovženka a Tarkovského jako například v Návratu (Vozvraščenie, 2003) Andreje Zvjaginceva. Je spíše jakousi respektovanou daností, prostorem pro Ivanův oblíbený lov, do něhož se pokouší zasvětit syna Kolju (Gera Avdočjonok), přestože ví, že jeho fyzickou nedostatečnost a zranitelnost nezmění ani soucitná otcovská péče. Ivanův pevně ukotvený, spartánský běh farmaření a aktivní určování podoby vlastního života, na němž je závislá nejen jeho rodina, naruší příchod Ľjuby (Taťjana Šapovalovová) z nedaleké vězeňské kolonie, která si přichází povinně odpracovat tříletý trest za vraždu.
Režisér - v tandemu s významným ruským producentem Sergejem Seľjanovem - pracuje v Lovci výhradně s debutujícími neherci, kteří většinou vykonávají stejné povolání jako v reálném životě. Film si vystačí s minimem slov, obejde se bez hudby, bez výrazných barev či nezvyklé kompozice záběrů a jeho postavy jsou často snímané v polocelcích a zezadu - v jakési emocionální neutralitě, ve skrytu, v provinční uzavřenosti před neznámými vetřelci. Zobrazovaným událostem dodává expresivitu spíš zvuk - výstřely, kvílení prasat, hluk traktoru, auta nebo televizoru - kulisy opakující se rodinné večeře, snímané z téhož úhlu.
Ivanovo hrdinství tváří v tvář sobě samému a vlastním pravidlům okrajově koresponduje s příběhem mladého sovětského válečného hrdiny Ivana Matrosova s jeho rusky naddimenzovaným betonovým monumentem - to když se ho syn, stojící pod ním, zeptá, co je to vlastně Sovětský svaz. Sledování tohoto dvouhodinového opusu připomíná podobně dlouhou pravoslavnou mši v chrámu bez lavic, již věřící absolvují v nepohodlí, ve stoje, a která v závěru zdůrazňuje jakousi duchovně-fyzickou katarzi, mlčenlivé přijetí odpovědnosti za následky svých činů, ať už jde o zabití zvířete a jeho konzumaci, anebo společností oficiálně netolerovanou nevěru, díky níž se Ľjuba vrací zpátky do života nejen jako chodící ženské tělo.
(Letní filmová škola)
Recenze (4)
Neviem o čom mal film pojednávať. Herecký prejav ma unavil a čo si budem pamätať sú akurát pekne nasnímané scenérie niekde v ruskom zapadákove. ()
Snímek režiséra Bakuradzeho se vyznačuje pomalým tempem a strohým užitím dialogů. Odehrává se na venkově v prostředí prasečího chovu, jatek a prodeje masa. Hlavní postavy působí odpsychologizovaně a jelikož o nich mnoho nevíme, je složité vyčíst jejich motivace a problémy, které řeší. Lovec Ivan ztvárněný nehercem Michajlem Barskovičem (také ostatní jsou neherci) má ve většině scén kamenný výraz, který naznačuje jeho uzavřenost a přemýšlivost, možná typickou pro loveckou činnost. Bohužel se ale těžko dá říct, o čem film takzvaně "byl". Ivan má fyzicky postiženého syna, repetitivnost práce zřejmě symbolizují jeho dennodenně se opakující aktivity proložené občasným lovem zvěře ve volné přírodě, objeví se i reminiscence války. V druhé půlce se k tomu přidá krátká milenecká love story s vězenkyní odsouzenou za vraždu k prospěšným pracem. Domnívám se však, že to je na dvouhodinový film málo, a postrádám v něm nějaké silnější sdělení. ()
lidské. maso. ()
Film vám sice na chuti vepřové kýty spíš ubere než přidá, ale žádný turisticko-poznávací-zážitkový zájezd vás do těchto oblastí nepřivede. Sem se nikdy nejezdí, ani herci tu nejsou vítání. Život na prasečí farmě je nejspíš všude stejný. Stejní jsou asi i lidé, kteří na ní pracují a které živí. Farmě velí Ivan (Dunajev) a Viktor (kdo je Viktor? Někdo z rodiny? Je to důležité. Pracuje tu i vězeňkyně Ljuba. Když v závěru filmu, po propuštění, odjíždí, cítí Ivan svoji invaliditu (Ivan = Inval) a stává se svým vlastním fyzicky postiženým synem: jednou rukou skolí divočáka. Obával sem se, že by to mohla být i Ljuba. Život na farmě jde dál při kvikotu prasat, hučení strojů a odpočinku v nepřívětivé místnosti u televize. Režisér Bakur Bakuradze dimenzuje časová a prostorová kvanta na maximum, aby tak dosáhl úzkostného napětí postmoderní doby. ()
Galerie (14)
Photo © CTB Film Company
![Lovec - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/158/600/158600592_f94e76.jpg)
Reklama