Obsahy(2)
Diváci mají rádi pevné body v životě. Ve změti akčních filmů, zběsilé zábavy a přemíry informací se vracejí k pořadům, které jim kdysi přirostly k srdci. Mezi takové klenoty české televizní klasiky patří Bakaláři. Filmové minipříběhy, jejichž témata přinesl sám život.
Vznikly v roce 1971 jako součást losování televizní loterie MATES. Zdálo se, že nápad dramaturgyně Libuše Pospíšilové nabídnout divákům tři krátké komedie v jednom pořadu, ztroskotá na nedostatku autorů schopných jednou měsíčně zásobovat televizi kvalitními scénáři. Když ale do hry vstoupili scenárista Jaroslav Dietl a režisér Jaroslav Dudek, počáteční pochybnosti zmizely. Základní kámen k více než desetiletému cyklu, který se těšil mimořádné divácké popularitě, byl položen.
Vladimír Menšík a Martina Menšíková uvádějí malou retrospektivu bakalářských příběhů Jaroslava Dietla a režiséra Jaroslava Dudka.
(oficiální text distributora)
Recenze (9)
Bakaláři jsou kultovní cyklus krátkých povídek různorodé kvality. Některé jsou úžasné od začátku do konce. Jiné nestojí za nic, ale poslední minuta svým vyvrcholením to celé změní. A další jsou úplně marné. Stejně jako tomu bývá v jakýchkoliv povídkách. Tyhle přece mají v sobě něco svého, a to ten svůj kult. Ty slavné československé herce, kteří v nich hráli a především to retro, které na vás dýchne z každého dílu. [263. hodnocení, 10. komentář, 71%] ()
MILÍ BAKALÁŘI - 1/6 – Zuby Logika Zatloukat // MILÍ BAKALÁŘI - 2/6 – Kbelík Revizoři Zip // MILÍ BAKALÁŘI - 3/6 – Klíče Zástava Pyžamo // MILÍ BAKALÁŘI - 4/6 – Útěk Špionáž Balkón // MILÍ BAKALÁŘI - 5/6 – Herečka Babička První pohled // MILÍ BAKALÁŘI - 6/6 - Nešťastný šafářův dvoreček Lalůček Lokomotiva ()
Díky té vší různé kritice v médiích jsem si poctivě dal výběr starších Bakalářů a zjistil, že svými náměty i zpracováním sedí přesně do doby, ve které byly natáčeni - normalizace. Není to opravdu to nejhorší, co bylo možné vidět, ale žádná sláva to taky nebyla. Na ploše dvaceti minut se (nejen) Jaroslavu Dietlovi podařilo občas víc, občas méně vytvořit funkční příběh s dobrou pointou. Ale až na těch několik legendárních příběhů (Zuby, Kbelík, Pyžamo nebo Lokomotiva) není důvod k výrazně nadprůměrnému hodnocení. ()
Pořad jako Bakaláři nebo i různé televizní návraty k bakalářským příběhům na televizi prostě chybí. Milí Bakaláři se vrací za těmi nejlepšími příběhy a ještě nabízí něco navíc. Rozhovory s herci, zajímavé vzpomínky a různé chybky zobrazené divákovi přímo v té či oné scéně. O to je pořad zajímavější. Své vzpomínky připojí i Jaroslav Dudek sám. Jen je škoda, že třeba zmiňovaná povídka s Janou Hlaváčovou a manželem navrátivším se z koncentráku není ani ve zkrácené podobě uvedena. Pořad by klidně mohl mít více dílů, mohlo v něm zavzpomínat víc herců. Na druhé straně vidíme alespoň kousky pořadů, který V. Menšík uváděl, protože Čt dnes vysílá jen povídky samotné. Ve změti dnešních seriálů a pořadů působí Milí Bakaláři jako pohlazení na duši. ()
Vybrané veselé s dojemnými celkem šťastně. Ozvláštněno setkáními po letech s protagonisty povídek... Z dopisu autora dojemného příběhu Lokomotiva s Vladimírem Menšíkem a Janem Potměšilem. .. " i ten můj příběhem dotekem pana Dietla zkrásněl, získal poezii a duši, takže když jsem ho poprvé uviděl, byl jsem překvapen, co jsem do té televize poslal. Byl jsem dojatý vlastním příběhem." ()
Zajímavosti (8)
- Na závěr každého vysílání bylo losování televizní loterie Mates. Do studia přicházeli autoři námětů jednotlivých příběhů. Diváky zajímalo, jak vypadají, co jsou zač ti, jejichž příběh se objevil na obrazovce. Losování se vysílalo živě, to přinášelo spoustu úskalí. Už jenom to, že má být televizi v jedenáct večer někdo, kdo kvůli tomu musí přicestovat z opačného konce republiky, která tehdy zahrnovala i Slovensko. Účinkování s lidmi, kteří se neuměli pohybovat před kamerou, měli trému, trpěli různými deklamačními vadami, vyžadovalo někdy značnou diplomacii. (Paity)
- V Bakalářích se vystřídali herci nejlepší z nejlepších. Dělali to rádi a s potěšením, když přihlédneme k tomu, že někdy šlo o drobné role, kdy na obrazovce byli pouhých pár minut. Tím víc ale záleželo na jejich herectví. Role ženy, která se ve dveřích svého bytu konečně setká s manželem, jenž se vrátil z koncentráku, trvala necelých deset vteřin. Jana Hlaváčová ji odvedla nádherně. I když se podle tehdejších platných tabulek ani nedala pořádně zaplatit. Jana Štěpánková, Josef Abrhám, Ladislav Pešek, Milena Dvorská, Josef Bek, Miloš Kopecký, vyjmenovat je všechny ani nelze. Hodně hrál v Bakalářích Vladimír Menšík. „Redakce na to tlačila, protože hrál v rámci své moderátorské smlouvy zadarmo, a já jsem to využíval, protože jsem ho bezmezně ctil. Vždycky zazářil," řekl kdysi režisér Jaroslav Dudek. Výběr dětských herců ležel tehdy na pomocné režisérce Anně Kohoutové. Na konkursy nebyl čas a ona vždycky děti prostě přivedla. Mezi nimi i chlapce, který si zahrál v jednom z nejúspěšnějších vánočních příběhů "Lokomotiva". Byl to Jan Potměšil a jeho první role. Výjimka z pravidla, že z dětských hvězd obvykle nebývají dobří herci. (Paity)
- První tři večery moderoval Miroslav Horníček. Před úvodním záběrem mu režisér Dudek sundal brýle, položil je na scénář a nasnímal je v detailu. Vznikla tak znělka, kterou si všichni pamětníci dobře vybavují. Jenomže pak tehdejší vedení usoudilo, že je Horníček příliš intelektuální a nařídilo jeho přeobsazení. Režisér Jaroslav Dudek se kvůli domu pohádal s dramaturgyní Libuší Pospíšilovou a těsně předtím, než vztekle praštil sluchátkem, jí řekl: „Víte co, Libuško, tak si to dělejte sama!“ Ta pět minut nato volala, že šéfredaktor souhlasí a Dudek málem omdlel. Jako kompenzaci nakonec přiobsadili Vladimíra Menšíka a od té doby uváděli Bakaláře dva. Z Miroslava Horníčka zbyly jen ty brýle. (Paity)
Reklama