Režie:
Thomas VinterbergKamera:
Charlotte Bruus ChristensenHudba:
Nikolaj EgelundHrají:
Mads Mikkelsen, Thomas Bo Larsen, Annika Wedderkopp, Lasse Fogelstrøm, Susse Wold, Anne Louise Hassing, Lars Ranthe, Alexandra Rapaport (více)Obsahy(1)
Stačí jedna malá lež a nic už nebude jako dřív... Čtyřicátník Lucas má za sebou rozvod a pracovní přeložení z postu učitele na vychovatele ve školce. Ale postupně se začíná upínat k optimistickým vyhlídkám, navíc má své dlouholeté přátele a v komunitě rodného maloměsta je oblíbený. Stačí ale jedna malá lež a vše začne brát za své. Kamarádství náhle nahlodává nejistota a zneklidnění, ale nikdo jakoby ani nechtěl slyšet Lucasovu verzi. Prohlubující se nedůvěra eskaluje do otevřené agresivity, ale Lucas se nehodlá vzdát a jde hlavou proti zdi. Intenzivně gradující drama naplňuje diváky svíravým napětím, zatímco bez příliš okatých schémat vykresluje nemilosrdnou štvanici na nevinného člověka, ale i jeho urputný boj za svou důstojnost. (Česká televize)
(více)Recenze (1 766)
tento film je silně morální a dokáže velmi dobře pracovat s emocemi, ale po filmařské stránce jen lepší standard. Vše je vlastně popsáno v základním obsahu, tak nemám co bych víc dodal a pro mě je to jen na jedno podívání. Ve hvězdičkovém hodnocení o něj bojují 3 i 4 hvězdičky a momentálně se přidám k té silnější známce, kvůli tomu že dobře ukazuje, jak lidi jsou ješitní a nedokážou si přiznat vlastní omyl a omluvit se. [ PŘÍBĚH: 2 /// ATMOSFÉRA: 2 /// ORIGINALITA: 2 /// NÁLADA: 0 /// ART: 0 /// STYL: 2 /// CASTING: 2 (3*MAX) ] ()
vynikající a ve všech směrech výborná zálažitost.Po dlouhé době film,který mě dokázl opravdu dostat po emoční stránce...100% ()
Skvělá ukázka toho, jak Vám může se životem zamávat jedna malá holka... Doporučuji. ()
Film je priamy, silný, zložený a režírovaný s jasnosťou a drvivou silou, napriek tomu je schopný veľkej jemnosti. 8/10 ()
Toto je pre mňa v poradí už druhý film od Thomasa Vinterberga (najskôr som videla Chľast, ten bol ešte lepší), v hlavnej úlohe opäť s výborným Madsom Mikkelsenom. Veľmi dobre natočená severská dráma o tom, ako ľahko a znenazdajky sa môže niekomu a vlastne komukoľvek a kdekoľvek zrútiť svet. [Videné na Arte]. 75%. ()
Tenhle film mě zaujal. Mads Mikkelsen hraje výborně! A celý film hezky poukazuje na to, jak dnešní "vyspělá" společnost dokáže přestat fungovat, když jde o pomluvy. Jedna dětská lež a jak to dokáže člověku zkazit život. Naprosto mě uchvátil výrok ředitelky školky: "Děti nikdy nelžou, já jím věřím.", žena co tohle řekně asi nikdy dítětem nebyla... Potřebovala by trochu té výchovné facky, aby se probrala a začala vnímat realitu. Celý proces výslechu Klárky na mě působil trochu jako by byl hraný a už dopředu už bylo jasné, jak má dopadnout - tj. chceme se zbavit Lucase. ()
Opravdu silný zážitek. Při sledování filmu jsem málem přirostl k sedadlu v kině jak jsem, opravdu až z udivení, byl zasasen do opěradel. Emočně náročné sledování, až jsem byl připravený pří první příležitosti skočit pod tramvaj. Seveřani opět ukázali, že mají talentované umělce, kteří dokáží natočit skvělý snímek. 90% ()
Je cosi shnilého ve státě dánském. ___ Další příběh, který ukazuje, že pod tenkou vrstvou civilizovanosti, kulturnosti a rozumovosti člověka stále bují pravěké emoce, vášně a strachy, možná hlavně ty strachy. Moderní člověk sužovaný zvenku i zevnitř racionalitou a velkým množstvím společenských, pracovních i konkurenčních pravidel a nároků, dychtí po reálném fyzickém uvolnění a emočních zážitcích, a to o to naléhavěji, o co víc ho média krmí přemírou virtuálních příběhů a obrazů. Alespoň občas pocítit a vypustit ze sebe na svobodu to zvíře, které v každém člověku sídlí, se stává jakýmsi pravým existenčním luxusem, za který se lidé nebojí platit ztrátou společenské tváře, prestiže, vztahů i vazeb. Dnešní vlna zpráv o dánských studentech, kteří se v Praze o prázdninách utrhli z řetězu slušného chování, je jen drobnou ilustrací toho, že lidé jsou jen a jen civilizací dočasně zkrocení pravěcí tvorové. ___ Výchozími předpoklady pro tento konkrétní příběh člověka, který se ve spořádané, blahobytné a zdánlivě bezproblémové společnosti stal objektem nelítostného štvaní, jsou následující skutečnosti: Současná realita dnes – to je to, co široké masy lidí vidí a slyší z médií. Krmí-li média masy přehršlí zprav a historek o sexuálním obtěžování dětí a o dalších nechutnostech a zvrhlostech, zákonitě vzniká ve společnosti hromadná paranoia, i když statistika a zdravý rozum říká, že ty špatnosti dělá jen malé procento lidí. Tomu nezdravému stavu napomáhá i lidská zvědavost, která se v člověku kloubí s důvěřivostí i nedůvěřivostí zároveň. Lidé, kteří ucítili náznak možného vzrušení, zavětřili pach možného skandálu, chtějí to vzrušení zažit, chtějí vidět skutečný skandál, takže nezřídka jeho vzniku vědomky či nevědomky napomáhají. Evropsko-americká společnost se stala navíc obětí vlastní posedlosti lidskými právy, která ve zveličované podobě vedou k jakési sociální nerovnosti naruby, kdy se hlas různých menšin včetně těch nevyzrálých dětských stává zřetelnějším než hlasy průměrné většiny. Naléhavý a neustalý společenský apel na tolerantnost, humanismus a upřednostnění zájmů slabších v konečném důsledku vede k změkčilosti společnosti a její neschopnosti postavit se na odpor zřejmému zneužívání lidské solidarity. Další faktor vystihuje lidové přísloví – "bližší košile než kabát". To jest vlastní dítě je bližší než nejlepší přítel atp. A nakonec je tu faktor snadnějšího a rychlejšího šíření negativních zpráv ve společnosti oproti pozitivním natož normálním zprávám. Vysvětlením toho je větší důležitost pro přežití zprávy o nebezpečí oproti zprávám o klidu a pohodě. Člověk, který se stane objektem skandálu s detektivním až kriminálním nádechem, má jen malou šanci uniknout převážně negativní pozornosti společnosti, která v tomto případě dostává možnost vyventilovat na obětním "beránkovi" své zášti, frustrace, strachy a jiné negativní stránky kolektivní psychiky socia. Potud film nepřekvapuje. Překvapuje něco jiného – to, že po všech ponižujících, stresujících, otřesných zážitcích a zradách ze strany i těch, kdo se sám počítá za dobrého člověka a věrného přítele, je oběť nejen schopná, ale i nepochopitelně ochotná se do té společnosti, která ji před tím vyvrhla a štvala jako divokou zvěř, vrátit a tvářit se, jako by se nic nestalo. Já, být na místě té oběti, bych to společnosti nikdy neodpustila. () (méně) (více)
Já to tušil. Jedno z nejlacinějších a divácky nejvděčnějších klišé showbyznysu, téma lidské debility, davovosti a posedlosti vlastními dětmi Vinterbergovi vyšlo. Jelikož ti samí debilové, o kterých natočil tento film, mu teď houfně tleskají. Geniální. Přitom Jagten je jednoznačný (a pro dánská dramata tolik typický) kalkul, který je v klíčových scénách naprosto zkratkovitý, účelový a povrchní. Paradoxně však na tomto citlivém tématu ani nemáte co zkazit, zpracovat lze tisíci způsoby a žádný z nich nenechá diváka klidným. Bertrand Russell měl každopádně pravdu, my na toho Freuda jednou šeredně dojedeme. Vy si sežeňte raději tento skutečný případ, který má téměř totožný námět. Ovšem zde už byly dětské mozky vymyty opravdu neuvěřitelným způsobem. ()
Co čekáte, to dostanete. O v pohodě chlapíkovi malá holka řekne, že s ní dělal věci, a už vzduchem létají kameny a rozběsnění hipster dřevorubci. Vinterberg umí, to víme. Je to klasicky dobrá skandinávská depka, ale něco tomu filmu přece jen schází. Snad silnější gradace, snad víc zla. V porovnání s mistrovským Festen prostě nějak zaostává. ()
Neskutečné psycho začínající už někdy kolem třetiny filmu. A výborně - umně, chytlavě, nepodbízivě - natočené. Atmosféra se podařila T. Vinterberg vykreslit parádně a právě to táhne celý snímek. Žádný happy end se nekoná, avšak děsivý konec vyznívá přesně tak, jak by to člověk v kontextu předchozích dvou hodin čekal. To, že se poslední cca 2 minuty už nemluví, je pověstná třešnička. Skvělý výkon Madse Mikkelsena i malé Anniky na základě zdařilého scénáře, který asi nenechá nikoho chladným. Emoce (lítost, vztek, strach) s vámi budou hýbat neustále, zejména kvůli chování jednotlivých postav. Děj a charaktery v něm navíc nejsou černobílé, to, k čemu došlo, mělo logický základ, věříte tomu, nejsou zde ony logické díry či zkraty, které by ubíraly na autenticitě. Nemám co vytknout. Jasných pět. ()
Rozhodně všechno, jen ne pohodový snímek. Melancholické prostředí, ještě podtržené sněhem, zimou a celou atmosférou Vánoc v tomhle případě ale naprosto převrácenou naruby, nebo spíš pozorovanou z úplně opačného konce, než bývá zvykem. Nádherné záběry přírody a vše po většinu doby bez hudby, což všechno dramatizuje ještě o trochu více. To, nad čí jsem se pozastavila nebylo ani zpracování a ani příběh samotný, spíš některé detaily, které mi přišly úplně mimo, mimo logiku a i morálku. (I když je možná severská mentalita lehce odlišná od té mojí.) Přiznávám se, že v tomhle případě souhlasím s komentářem uživatele verbala (podotýkám ještě, že to se zase moc často nestává). SPOILERY To, že si zmatené, možná lehce obsesivní dítko vymyslí onu osudnou historku ještě ani není tolik zarážející. Osobně mě ani nepřekvapila reakce dospělých, která na to navazovala. Ale potom, co se přišlo na nepravdu onoho výplodu dětské fantazie jsem měla chuť pár postav řádně profackovat. Nikdo se ani slovem Kláře nezmínil jaká to byla (s prominutím) sviňárna a že to se opravdu dělat nemá. Nikdo nic nekomentoval, všechno bylo zamlčeno. To by si podle mě už víc zasloužili nařezat ti dospělí, než dítě. Další zarážející věcí pro mě byla scéna v supermarketu, kdy byl Lucasovi vydán nákup až potom, co mu ulítly nervy (přiznám se, že jsem hodně dlouho čekala, jestli se to stane). Tím jakoby úplně ztratilo podstatu to, z jakého důvodu mu ho vůbec nechtěli dát. Možná to byl právě účel- ukázat na povrchnost a jednoduchost maloměšťáckého primitivního smýšlení a davové bezmyšlenkové reakce. A ještě nakonec- ten závěr jsem pravděpodobně úplně nepochopila a nebo to byl doslova "výstřel doprázdna". Přes to všechno se snímku nedá odepřít bezmocnost, napětí, strašidelná reálnost a skvělé herecké výkony. Za mě to jsou trochu slabší čtyři hvězdičky. ()
Předpokládat, že děti mluví vždy pravdu je blbost. Jsou ale témata, kdy by se mělo dětem věřit dřív než je pozdě. Vymýšlet si je v pěti letech normální, ale proč by si tak malé dítě vymýšlelo ohledně sexuality? Jenže když se to stane, lidé jsou pak nekompromisní a můžete být i nevinný. Jakým stylem dokáže okolí změnit své chování je až zarážející. Kdyby se jednalo o člověka vinného, pak je to podle mě v pořádku, ale když je nevinný je to průser. Film je syrové vyprávění toho co se může stát a chvílemi je člověk opravdu vytočený. Jedinou slabinu snímku přisuzuji vlastnímu obvinění, které od začátku stojí na tenkém ledě. Bez důkazů v podstatě vycucáno z prstu. Ale film je hlavně o důsledcích, ne o činu samotném. ()
(Hodnotenie 3,5) ()
Lidi dovedou bejt, tak hrozně zlí a hloupí!!! To bylo trošku silný kafíčko! Lehce spadnul do průseru, skrz vyblitej nesmysl malé holčičky a paní ředitelka to nafoukla s panem inspektorem do takových hovadských rozměrů, že mi Lucase bylo opravdu líto. Mentalita seveřanů v tomhle fláku mě hodně překvapila. Docela brutální přístup k rádoby pomstě proti hlavnímu hrdinovi. S tím psem mě fakt nasrali! Parchanti!!! 55% ()
Vinterbergov Festen /30 %/ som uz videl, a tentokrat sa dostavam v poradi k druhemu jeho filmu. Mlady spunt si vymysli sprostu loz a potom clovek /Mad Mikkelsen - Casino Royale, Kohlaas/ utrpi psychicke skody na dusi. A nie male! V spolocnosti potom zacinaju sialene komplikacie /ocista mena, boj o zivot, kamene rozbijaju okna, nemoznost nakupit spotrebny tovar/. Silny seversky film, to jo, ale Bergmanove veldiela /Hostsonaten, Smulltronstallet, Vargtimmen/ su u mna este vyssie. 88 % ()
Drama od začátku do konce. Heslo děti mluví vždycky pravdu mě vážně zaujalo. Není nad to věřit malému dítěti a nic pořádně neprověřovat a rovnou odsoudit. ()
Film, který vidíte, prožijete, prosedíte titulky až do konce, zíráte do stěny, zíráte do stěny, zíráte do stěny... Víte, že lidi jsou zvířata, umíme se chovat naprosto zparchantěle, leč onu skutečnost vám opětovně někdo naservíroval tak naturalisticky a s takovou silou, že nevíte, kam uhnout pohledem. Potom se oklepete a jdete si po svém. Otázka: "Líbilo?" se vám zdá nemístná hned po filmu, dlouho po filmu, kdykoliv. Jsou prostě věci, které se těžko hodnotí. Špatně se píše recenze na deníky z Hirošimy, špatně se reaguje na dokumenty explicitně ukazující životy feťáků. Ano, vždycky můžete rozebrat filmový styl, můžete si popovídat o kameře, o délce záběrů a o tom, jestli často používali jízdy, nebo třeba polocelky. Nakonec ale skončíte u příběhu - u nedůvěry, u toho, jak lidi umí ničit všechno a všechny, když se schovávají za svou pravdu. A u věčné otázky: tak jak bych se zachoval já? (a potom teprve přejdete ke kameře a střihu, protože, v tomhle případě, to bude jednodušší, než řešit, zda prvně bylo vejce nebo slepice) ()
Typicky severská syrovost, která nutí k zamyšlení, jak málo-jedna v dětských očích nevinná lež, vyvrhne člověka na okraj společnosti a presumpci neviny v prach obrátí. ()
Po roce zase film, který se dostal skrz moji tvrdou formalistickou skořápku až k mému srdíčku. ()
Reklama