Režie:
Cristian MungiuScénář:
Cristian MungiuKamera:
Oleg MutuHrají:
Cosmina Stratan, Cristina Flutur, Dionisie Vitcu, Doru Ana, Luminița Gheorghiu, Teodor Corban, Alina Berzunteanu, Valeriu Andriuta, Dana Tapalaga (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Alina se vrací z Německa, kam odešla za prací, s nadějí, že si zpátky odvede Voičitu, jedinou bytost, kterou kdy milovala a která kdy milovala ji. Jenomže v době, kdy tu Alina nebyla, našla Voičita Boha, a to je v lásce soupeř, nad nímž se těžko vyhrává. Cristian Mungiu, který si z Cannes odvezl Zlatou palmu v roce 2007, opět zvolil jako ústřední postavy dvě mladé ženy. Kdysi spolu vyrůstaly v sirotčinci a po delším odloučení se shledávají v klášterní osadě v kopcích. Zatímco pro jednu z nich se staly chatrče kolem kostelíka domovem, druhá touží utéci z místa, kde vládne přísný řád diktovaný knězem, jehož komunita slepě poslouchá. Není těžké objevit paralely s nedávnou historií autorovy vlasti, třebaže interpretace složitého a nejednoznačně vyznívajícího příběhu je ponechána na divákovi. Poslední záběry ovšem výmluvně vyjadřují autorův pohled na současné Rumunsko. (MFF Karlovy Vary)
(více)Recenze (54)
Ještě, že došlo na vymítání. Člověk si u tohohle exkurzu za horským vzduchem a cíkrevními obyčeji může v rozličně dlouhých časových intervalech bez obav řešit, zda se drží správné linky a taky vnitřně přehodnocovat, na co má vlastně cenu se soustředit. Škoda, že to na tak naducané stopáži, i při přistoupení na dokumentrání popisnost, není natolik stimulující, aby se samotná cesta stala cílem. Rumunské cestovky budou tenhle film milovat. ()
Zlatá Palma - výběr ()
47. MFF KV ()
Číst Na druhé straně kopců jen jako obžalobu zaostalých církevních praktik je hrozně zjednodušující. Mungiův film, který rekonstruuje skutečně proběhlou kauzu, místo jednoduše vysvětlitelných tezí naopak předkládá komplikovanou analýzu rozličných společenských i osobních vlivů, příčin a následků, v jejichž srdci je láska a lék na ni hledat konvenčními způsoby těžko. Nedaří se to ani klasické medicíně, kterou film nenápadně přirovnává také k jistému druhu dogmatického náboženství. Výborná je třeba scéna, ve které nemocniční lékař předepisuje léky pro Alinu a dává instrukce řádové matce. Doktor sedí v centru rámu a nad ním na stěně visí trio ikonických nebo ryze religiózních výjevů (Panna Marie, nějaký kýčovitý new-age výjev a Mona Lisa), takže když pak podává informace o předepisovaných prášcích (3x denně ten, 1x onen), zní to úplně jako farářovo přikázání po zpovědi (10x Otčenáš atd.). Když bych se měl přesunout na trochu obecnější rovinu, je film mimo jiné o tom, jak si současná společnost neví rady s psychosociálním rozměrem nemocí, protože jejich příčiny se obvykle nedají exaktně zjistit a jít na ně se sáhodlouhým výčtem hříchů a odevzdáním se Bohu je zase druhý extrém. To se mi na těch nejlepších filmech rumunské nové vlny hodně líbí - některá témata explicitně a snad ani implicitně neřeší, ale minimálně se jich nějakým způsobem dotýkají a podávají o nich cenné výpovědi. Zároveň je tento Mungiův film - podobně jako vzpomínané Tenkrát v Anatolii - plnohodnotným uměleckým dílem, které je opravdu nutné vidět na plátně nebo alespoň v dobré kvalitě na velké obrazovce. Ještě komplexněji než v 4 měsících, 3 týdnech a 2 dnech (slavná scéna vánoční návštěvy rodičů a rozpravy u stolu) se tu pracuje s komponováním záběrů do hloubky prostoru, kdy jsou jednotlivé postavy rozloženy (obvykle podle momentální důležitosti) do několika plánů. Nikdy nejde o samoúčelný typ inscenování; vždy se dialogy vedou napříč těmito plány a jednotlivé odbočky mají své opodstatnění. Právě vzájemným kontrastem statických "tableau" záběrů (převažujících v první polovině) a pohyblivé kamery sledující obvykle Voichitu v nějaké dramatičtější situaci (spíše v závěru) film vytváří napětí a přidává akčnějším pasážím na naléhavosti. Neskrývám, že jsem film plně docenil až napodruhé a že je k jeho sledování potřeba větší dávka pozornosti a vnímavosti (navíc téměř dvě a půl hodiny), ale právě v tom tkví jeho síla a potenciál. ()
Pre mňa jednoznačná záležitosť. Duša dievčaťa sa postupne roztrhá po tom, čo zistí, že jediná blízka bytosť v jej živote sa od nej vnútorne odpútava. Jej stav sa zhoršuje. Psychiater nasadzuje lieky. Modloslužobníčkovia v kláštore ale následne pozabudnú na pravidelný dohľad nad užívaním Zyprexy. A tak sa rozhodnú liečiť po svojom. No a tak to aj dopadne. Poznámka ku komentárom: Mizanscéna môže byť prepracovaná ako chce, toto bolo na to, o čom to pojednávalo, pridlhé. ()
Film, který jsem měla už dlouho v hledáčku. Na rodíl od většiny diváků mě scéna vymítání tolik nešokovala a nepovažuji jednání otce a sester za zaostalost. Alina nemohla v klášteře zůstat, ale také nedokázala odejít. Vojčita zůstat chtěla, ale nechtěla opusit Alinu. Umanutost Aliny i její agresivní vpády působily presvědčivě jako psychické onemocnění. Napadlo mě, jak se lišil postup sester a otce od zpacifikování obyvatelů psychiatrické léčebny třeba v Přeletu nad kukaččím hnízdem? Kdo určuje diagnozu a ordinuje léčbu? Byla Alina nemocná? S napětím jsem očekávala na rozuzlení. Inu dobře myšlené nemusí být ještě dobré. Hodně výmluvný konec. ()
K nejsilnějším pasážím filmu patří neuvěřitelná církevní zaostalost. Pochmurné pomalé tempo a postupný děj s hořkým koncem se vzpírá zdravému rozumu. Nabízí se otázka, proč náboženská společenství křesťanů nezmodernizují konečně přístup k lidem a nejdou s dobou? Když člověk vidí něco takového, že se věci takto dějí, tak není proto divu, že církev lidi naštve a lidi tíhnou k ateismu. Je třeba pojmenovat věci pravými jmény. V jistém smyslu se dá říci kategorická otázka, mohl by Bůh vytvářet zlo? Proč by to dělal? Samozřejmě, že ne. Vezmu-li v úvahu i tento případ, je nanejvýše opět jisté, že to dělá koneckonců vždycky jen a jen člověk, který ve jménu pouček katechismu způsobuje utrpení. Komu poté svítí možná jasné světlo betlémské? Posuďte však sami. ()
[SFF 2013, Sydney] Mungiu úspešne pokračuje vo svojom koncentrovanom ťažení a divákovi opäť neotáľa chrstnúť blato rovno do ksichtu. Činí tak v hĺbkovo komponovaných záberoch, pedantne rozvrhnutej mizanscéne a za prispenia autentického herectva hlavných predstaviteliek. Snímok dobro a zlo priamo nekategorizuje, skôr stiera onu pomyselnú "tenkú červenú líniu" medzi obidvoma pojmami a dosvedčuje, že kardinálne zlyhania sa uskutočnujú práve na základe nerešpektovania tohto vymedzenia, v ilúziach vlastného presvedčenia. Nezaleží už potom na tom, či sa to udialo v mene viery, mimovoľne, naschvál alebo len tak z plezíru. Výsledok zarmucuje rovnako...a nevinné obete sa žiaľ vždy nájdu... ()
Snímek Rumunska, jak jen tušíme, že by mohlo vypadat. Z našeho pohledu neuvěřitelné reálie, o to strašlivější, že se příběh tak nějak podobně skutečně odehrál. Vyprávění končí do značné míry otevřeným koncem, což člověku zprvu namíchne, ale posléze uzná, že každý jiný konec by byl méně pravděpodobný. ()
Matka s okuliarmi a Voitchita ma svojim šepotavým hlasom privádzali k šialenstvu ako i omyl, v ktorom celá tá banda idiotov žila! Ďalší z filmov, u ktorého sa vám bude nôž vo vrecku otvárať... ()
Možno bude dvojapolhodinová rekonštrukcia skutočných udalostí z roku 2005 niekomu pripadať príliš dlhá, ja som mal naopak pocit, že film v záverečnom akte skutočne nabral na sile a skončil v najlepšom, pričom by som kľudne uvítal ešte ďalšiu hodinu a bol tak svedkom kauzálnych udalostí po udalosti. Lenže Mungiu sa snažil na kladené otázky neodpovedať priamo a nechať riešenia na divákovi, vrátane otázky, čo sa to s Alinou skutočne dialo. Tzv. rumunská nová vlna má svoje nepísané pravidlá a Kopce idú v niektorých ohľadoch (napr. prostredie) svojou vlastnou cestou. Ale samozrejme nesmie chýbať apatický zástupca verejnej zložky ako napríklad necitlivá lekárka. Pripomenuli mi napríklad Exorcistu (vyjadrovanie sa k otázkam cirkvi a medicíny) alebo Piknik na Hanging Rock (nevyjasnená záhada v uzavretom ženskom spoločenstve). ()
milujem súčasnú rumunskú kinematografiu - je žánrovo neuchopiteľná, historicky dôležitá, sociálne ponurá, štýlovo čistá a príbehovo pestrá, jedna z najzaujímavejších, aké môžeme momentálne v európe nájsť; za kopcami od mungiu sa mi páčilo minimálne tak veľmi, ako jeho "prelomový" predošlý film, no v tejto transylvásnkej verzii exorcistu dokážem nájsť väčšie zaľúbenie kvôli akejsi tematickej univerzálnosti a žánrovej hre; ()
Celkem dost síla. Připadal jsem si jako ve středověku a ne, jako v 21 století a ještě k tomu v Evropě. Na jedné straně láska a nepochopení, na straně druhé, až fanatická zatvrzelost, kterou bych možná čekal snad někde u Talibanu. Delší stopáž a pomalé vyprávění, to jen umocňuje celkový zážitek, která graduje, až v naprosto šokujícím finále. Moc pěkný film, ale ten pocit bych už nikdy nechtěl zažít znovu. ()
Uf,to je znepokojivé drama. Podle skutečné události z roku 2005. Takřka celých 150 minut se odehrává v malém ženském monastýru. Pětadvacetiletá dívka Alina se vrací z Německa, kde pracuje, za svou přítelkyní Vojčitou, která se stala mniškou v rumunském klášteře. Mniška se od vztahu s přítelkyní oprostila a nachází svou cestu s Bohem, naproti tomu Alina se stále upíná na Vojčitu. Ústředním motivem filmu je posedlost Aliny, která se v klášteře začne projevovat. Poté, co ji lékař doporučí místo nemocnice pobyt v klášteře, se její stav zhoršuje a nakonec dojde k exorcismu. Ten zde však není ukazován (jako v jiných filmech) pro atraktivitu, ale je tu postaven jako veliký otazník na konec. Současná společnost vlastně není na podobné případy vůbec připravena. Silná scéna je např. když přivezou Alinu z kláštera do nemocnice, jak s řeholnicemi mluví lékařka. Tento film nechává na samotném divákovi interpretaci příběhu. Není jednoznačný, zato je neúprosně realistický, až dokumentární - a hlavně znepokojivý. Rumunská dramata rozhodně mají svou kvalitu. Podotkněme, že pravoslavné prostředí chudičkého kláštera bude působit na naši "západní" povahu spíše zaostale a bigotně, to ale nic nemění na velkém otazníku, který na závěr naskakuje....Přesněji 3,5 až 4. - Přínosný komentář např. Traffic. Jak vidno, režisér Mungiu není žádný břídil. Je autorem vynikajícího dramatu o potratu s názvem 4 měsíce, 3 týdny a 2 dny http://www.csfd.cz/film/231418-4-mesice-3-tydny-a-2-dny/prehled/. ()
Je smutné, že Alinina láska k Voichite nebola opätovaná, že vo svojom stave nedostala patričnú pomoc a že ľudia si ju len pohadzovali. A je zarážajúce, ako sa ku tomu postavili ľudia v kláštore. Robili to síce s dobrým úmyslom - pomôcť jej - ale nebolo to s kostolným poriadkom. V roku 2005? To vážne? A Voichita? ... ako sa na to mohla pozerať, nepochopiť to a nezasiahnuť ... no nemám slov. Videné v rámci Challenge Tour 2015 : 30 dní so svetovou kinematografiou vol. 2 ()
47th KARLOVY VARY INTERNATIONAL FILM FESTIVAL 2012 - HORIZONS - Horizonty (Dupa dealuri / BEYOND THE HILLS / Na druhé straně kopců) - Takové lehké a nechtěné (a nevím jestli Alinou hrané) vymítání ďábla... - 30. 6. 2012 - kino - Pupp - Karlovy Vary - 65% ()
Přesně ten typ filmu, který získává ceny na všemožných festivalech a konzumního diváka unudí k smrti. Dlouhé, táhlé ale vtahující. Pořád ale nudné a tématem určitě ne pro každého. ()
Mungiu mě po svém předchozím oslavovaném filmu, který mě nechal naprosto chladným, příjemně překvapil. Ze začátku jsem měl strach, co s tou obrovskou stopáží (na artový film), ale nakonec nemůžu říct, že bych se v průběhu filmu nějak výrazně nudil. Zhruba 110 minut jenom tak sledujete čistý realismus, občas uznale pokývnete hlavou nad chytrým střihem nebo hloubkovou kompozicí záběru, ale stejně pořád jenom čekáte, co z toho vyleze. A opravdu se tak stane, poslední půlhodinu Mungiu hezky přitvrdí a místo čiré popisnosti se nenápadnou, ale znatelnou změnou formálních prostředků (a také zkvalitněním dialogů) soustředí na co nejlepší vyjádření myšlenky a názoru. Zejména poslední dva statické záběry opravdu stojí za to a díky tomu má Mungiův film hezký "dojezd" ještě dlouhé minuty po skončení titulků. Což jsem u 4 měsíce, 3 týdny a 2 dny postrádal nejvíce. ()
Opäť výborne koncepčne vybudované. Každý obraz natočený na jeden záber. Oproti debutu tu režisér častejšie pracuje s hĺbkou mizanscény. Napriek šialenej dĺžke nie sú v scenári hluché alebo okato zbytočné motívy, aj keď je na uváženie, či práve minutáž nezráža napätie a naliehavosť akou sršal Mungiou prvý film. Nakoniec to neskĺzne do moralistickej polohy a autor sa šalamúnsky vyhne adresnému obviňovaniu. Všade odbočky k "realistickým detailom". Je to poctivo urobený film. Napriek tomu mám pocit, že to nemá také gule ako 4 mesiace, 3 týždne a 2 dni. ()
Dlouhé, předlouhé, ale uvěřitelné. Film podle skutečné události, která se v Rumunsku stala v roce 2005. 25letá Alina se vrací z Německa pro svou nejlepší kamarádku, kterou si chce odvézt do ciziny. Dívka ale podlehla pravoslavné komunitě a hlavně dominantnímu knězi, který všechny sestry ovládá pevnou rukou. Vnímavý divák tuší, že nakonec dojde k tragédii ... ()
Reklama