Režie:
William FriedkinKamera:
Arthur J. OrnitzHrají:
Kenneth Nelson, Leonard Frey, Cliff Gorman, Laurence Luckinbill, Frederick Combs, Maud Adams, Keith Prentice, Peter White, Graham Parrington (více)Obsahy(1)
První film, ve kterém gayové tvoří většinu. Osm přátel pořádá narozeninový večírek. Jsou to normální lidé, kteří žijí většinou vcelku obyčejným životem a od svého okolí se nijak zvlášť neodlišují - až na svou sexuální orientaci. Před sebou si nemusí na nic hrát, a tak se jejich večírek začne odvíjet v té nejlepší pohodě. Avšak přece jen nastanou situace, které nikdo nezamýšlel a nečekal. Jedním z "omylů" pořadatele Michaela je, že byl na oslavu pozván i jeho heterosexuální kamarád Alan. Podruhé to zaskřípe, když dárek pro oslavence Harolda, vnadný mladík Tex, přijde předčasně a zkazí tak připravený vtip s "Půlnočním kovbojem". Atmosféra večírku zvolna houstne... A nakonec dojde na takové odhalování charakterů, s jakým nikdo z přítomných nepočítal... Ve své době značně provokativní film režiséra Williama Friedkina vznikl podle divadelní prvotiny dramatika Marta Crowleyho. Je jedním z prvních filmových děl, které zobrazují tematiku homosexuality zcela otevřeně a ve kterém jsou prakticky všechny postavy homosexuální. (Česká televize)
(více)Recenze (30)
Ano, ano. Dovoluji si citovat kolegyni Sněžnou... Kam jde vývoj, když William Friedkin natočil tuhle hříčku 35 let před Zkrocenou horou??? Asi je to jako s objevením Ameriky. Někdy se to holt musí předžvejknout. A když je to silné sousto, tráví se dlouho a dlouho... A tohle bylo velmi chutné a neotřelé sousto, které zřejmě leželo mnohým lidem v žaludku stejně, jako mě teď leží v žaludku úspěch "objevné" Zkrocené hory. Dokonce i evropané se s tím popasovali daleko dřív - viz Fassbinderovo Fist-right freedom z roku 1975. Diví se tedy ještě někdo proč netleskám kovbojům? ()
Uřvané a stupidní, herecké výkony hrozné. Režijně docela zvládnuté, ale jinak děs a hrůza. Nikde nic, co by zaujalo a ty pitomosti, co herci vypouštějí z úst... K tomu jakási hra na hru, která dokáže rozhodit způsobem, že se z toho hroutí a zase jen hysterák. No prostě dokoukat se to dalo jen s velkým sebezapřením. Vidím, že jsem tu s negativním hodnocením jaksi osamělý, ale tohle si nic jiného nezaslouží. Takový je můj názor. ()
Co se týče gayů mám typický čecháčkovský názor. Ať si každý dělá co chce, nikomu se posmívat za to nebudu, ale koukat se na to nemusím a fakt mě nebaví, když mi tohle různé LGBT organizace cpou pod nos. Kromě Phidalephie jsem žádný gay film nikdy neviděl a opravdu jsem se na tohle netěšil. Začátek v komediálním duchu mě nebavil, jedna postava (Emory) mě příšerně štvala svou příhřátostí. Chcá nechcá ale musím přiznat, že okamžikem, kdy začala telefonní hra z toho Friedkin ukoval tak špičkové, brutální a vyhrocené drama, že jsem na konci lapal po dechu a hodnocení raketově stoupalo. Každá z postav je určitá gay škatulka (ale živoucí), charaktery se obnažují až na dřeň včetně jednoho "normálního" a herecké výkony neznámých herců jsou naprosto špičkové. To že tohle vzniklo v roce 1970, jen 2 roky po pádu Hayesova kodexu s takovou otevřeností je prostě neuvěřitelné, myslím si, že i dnes by to bylo odvážné. Silné 4* ač bych tenhle film nikomu byť jen s mírnými předsudky nedoporučoval. ()
Na svoji dobu poměrně odvážný a ve zobrazování homosexuality překvapivě střízlivý (mám na mysli nezatížený tendenčními dobovými vlivy) a otevřený film Williama Friedkina, provedený jako divadelní hra. Evidentní vliv Freudovy psychoanalýzy a komorního psychologického dramatu na způsob Čechova, prodchnutý „woody- allenovskou“ intelektuální chandrou. ()
Ou, ou... tak tady jsem se s Williamem Friedkinem (po 7 skvělých zkušenostech) poprvé totálně minul. Filmařsky zručně natočené, jistou atmosféru na půdě jednoho domu se tu Friedkinovi s přibývajícmi zvraty (zvláště s příchozím deštěm) vybudovat podařilo a v rámci děje ve víru postupně gradující charakterní hry jde najít pár celkem zajímavých momentů... ale co s tím, když pojetí téměř všech homosexuálních postav, pokud jde o jejich výstředně stylizovaný tón a infantilně přihřátou mluvu, mi připadalo hodné maximálně tak parodie či komedie typu Klec bláznů, zatímco tvůrci se snaží s tímto stylem rozehrát seriózní drama? Nehledě na to, že problémy či spíše pseudoproblémy homosexuálů mi byly ukradeny, strávit v téhle společnosti dvě hodiny trapně zkaženého večírku bylo pro mě místy nesnesitelné a nekonečné a zvládl jsem to jenom díky rozložení filmu na tři části. Postupně zesílující naději, že se film pořádně rozjede a zlepší, začala v poslední třetině vystřídavat pouze naděje v brzký konec. Příliš se mi nechce chválit ani tu Bacharachovu hudbu, když zde tvůrci jako ústřední motiv zvolili (a pouze zrecyklovali) šlágr „The Look of Love“, který zazněl již o 3 roky dříve v Casinu Royale. Snad jen fakt, že Friedkin natočil gay film v době, kdy tohle téma ještě nebylo v módě cpát do každého druhého filmu, naopak šlo o ožehavě minoritní záležitost, lze brát jako zajímavost k dobru. [45%] ()
Reklama