Režie:
Kristina BuožytėKamera:
Feliksas AbrukauskasHudba:
Peter Von PoehlHrají:
Brice Fournier, Marius Jampolskis, Frédéric Andrau, Gabija Jaraminaite, Maciej Marczewski, Martina Jablonskyte, Šarunas Bartas, Vytautas Kaniušonis (více)Obsahy(1)
Dostat se do mozku někoho druhého. Vidět, co cítí, najít odpovědi na otázky, odhalit tajemství. Od filmu Věčný svit neposkvrněné mysli přes Počátek se největším dobrodružstvím stala cesta do lidské mysli. Sci-fi romance Mizející vlny vypráví příběh mladého informatika Lukase, který se zúčastní kontroverzního mezinárodního experimentu – vstupuje do mysli mladé ženy Aurory v komatu, aby ji pomohl navrátit vědomí. Jenže místo toho se zaplete do osidel ženiných vášní a fantazií, což zcela naruší jeho reálný život. Fantastické melodrama o lásce a touze po spojení je metaforou dnešního prorůstání technologií a mysli, a zároveň tělesným dobrodružstvím, kde ohledávání vlastního těla nemá žádné limity. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (36)
Velmi zvláštní a jen těžko hodnotitelný film. Kristina Buozyte má nepochybně vizi, což je moc fajn, jenže její realizace není každému příjemná. Vizuálně jde o poměrně zajímavý snímek, který na to, odkud pochází, splňuje opravdu vysoké požadavky. Poměrně solidní je i ona sci-fi rovina s cestováním myslí, která sice není nijak nová, pořád ale atraktivní. Osobně mám problém s oním romantickým vztahem, který je naprosto legitimní, jenomže přebíhání ze snové reality do té skutečné mi dělalo velké problémy a místy jsem nevěděl, proč se Lukas chová, jak se chová. I ony sexuální scény mi mnohdy přišly samoúčelné a klidně se některé momenty mohly obejít bez nich. Proti hercům vůbec nic nemám a myslím, že všichni byli velmi dobří. Jelikož nikoho neznám, tak to působilo více autenticky. Film by ale rozhodně potřeboval výrazně zkrátit, protože dvě hodiny jsou prostě moc a někdy se divák neubrání nudě. Je tu několik poměrně originálních nápadů (těla splývající do sebe, výtvarné řešení některých scén), jenže taky plno vaty, která vše jen zpomaluje. Výsledek mě nijak výrazně nezaujal, ani neurážel, proto zůstávám u průměru a tří hvězd. 50% ()
47. MFF KV ()
Nejpůsobivější běh s nahým zadkem v dějinách filmu. Na rozdíl od jiných festivalových filmů, tenhle nehraje na jistotu (trocha smíchu, trocha smutku a nějaký to brnkání k tomu) a režisérka má vizi. Škoda přehnaného lyrismu a absentujícího děje, náladové výjevy to i přes realizační brilantnost (snídaně na pláži) dvě hodiny neutáhly. Ale nějaký pocitový ocas tenhle film má. 70% ()
Nejlepší běh nahých zadků v dějinách filmu (Rob Roy opisuje). Hypnotická atmosféra a skvělá zcela statická scéna, kdy si (nazí) protagonisté nehnutě vypráví o svých životech a všude kolem je jen tma a touhy, strach a chtíč podvědomí. Škoda, že tomu předchází poměrně nudná hodina a půl./// Film je zaměřen na různé tělesné tekutiny a výměšky (krev, menstruační krev, sperma) a režisérka má asi fetiš na chodidla, což občas vedlo k tomu, kdy jsem se uchechetla, neboť to místy bylo směšné - viz scéna s kálícím broukem nebo jídlem./// Spletající se (nahá) souložící těla, která se vzájemně absorbují - zajímavý nápad, který je však na pomezí swingers party a umění. [47. MFF KV] ()
Chcem poďakovať užívateľke Raketka29 a jej komentáru, ktorý ma prinútil ísť na to do kina. ()
Po náhodném zhlédnul traileru, který mě nadchnul a nekonečně navnadil, jsem měl jasno v tom, že tento film musím dřív nebo později vidět. Ta chvíle konečně přišla a rozhodně nelituji, je to strašně zajímavý film, který je na hony vzdálen všemu, co se dnes točí. Uvážím-li, že to natočila teprve 30 letá režisérka, můj respekt k této nevšední podívané jen roste. Ostatně, pro mě osobně je tenhle film zajímavý už jen tím, že je to moje vůbec první konfrontace s litevskou filmografií. No řeknete sami, kdy se vám poštěstí vidět film z této země? (A když jsem se teď díval, na ČSFD je k dnešnímu dni pouhých 13 (!) filmů, které mají litevský původ.) Vždy si rád takto rozšířím obzory o to, jaké filmy se točí jinde ve světě. Pokud jde o MIZEJÍCÍ VLNY, téměř jistě to není film pro každého. Dvouhodinová stopáž, minimum dialogů a často drásající záběry mohou být důvodem, kvůli němuž spousta diváků nad tímto filmem ohrne nos. Pokud je však vaše hlava otevřená a netrpíte deficitem stran filmové bezpředsudečnosti, můžete se dočkat nečekaně působivého filmového zážitku, který je ve svém výrazu harmonizující i zneklidňující současně. Chci v našich kinech víc takových originálních evropských filmů! ()
Miznúce vlny vyvolávajú reklamou pocit, že buď to bude "strašne cool", alebo myšlienkovo hlboké sci-fi. Cool to príliš nie je a možno je to dobre. Musím tak však ignorovať masívny grupáč, ktorý však nie je tak úplne prvoplánový a má zaujímavý výsledok. Myšlienkovo režisérka nedokáže využiť všetok potenciál, ktorý v sebe daná látka má. Je tu zopár symbolov, celý čas nám je podprahovo dávané najavo, čo je hlavná myšlienka filmu, avšak bez poriadneho deja to nedokáže diváka vtiahnuť do svojho imaginatívneho sveta. Ja Miznúce vlny chápem ako film, reflektujúci súčasný sociálny stav sveta, kde sa mladí ľudia uzatvárajú radšej do toho virtuálneho, pohodlnejšieho, ktorý nám poskytuje možnosť sa viac odpútať od konvencií, avšak emocionálne nás otupuje. To všetko vo výrazne melodramatickom balení. Za odvahu a za podporu akejsi súčasnej menšej vlny (dúfam, že nemiznúcej) podobných intímnych sci-fi typu Otvor oči, Lono, Futurologický kongres, ale aj Inception, pridávam jednu hviezdu. ()
nesympatický hlavný hrdina - to je prekliatie filmu. nudná erotika - to je ďalšie mínus. navyše ak sa tá nudná erotika deje medzi nesympatickým hrdinom a divnou ženskou, pri ktorej sa nemôžete sústrediť na nič iné, než na divnú bradavicu na tvári. nápad nie zlý, len nedotiahnutý. vizuálne rozporuplné - vizuály "snové" (alebo ako ich nazvať) miestami veľmi pekné, zaujímavé a pôsobivé, naproti tomu realita zvláštne televízna... na to, ako som sa podľa komentárov a obsahu tešil, značné sklamanie... ()
47th KVIFF 2012 - EAST OF THE WEST - FILMS IN COMPETITION - Na Východ od Západu - soutěžní sekce (Aurora / VANISHING WAWES / Aurora) ()
Nejimpresivnější běh s nahými zadky v dějinách filmu, chlapci. Problém Aurory je ten, že svoji nepřístupnosti a formálním pojetím (často velké celky; objekty v centru záběru, narozdíl od lidí) vytváří iluzi komplexního a obecně aplikovatelného filmu, leč v zásadě jde jen o intimní výpověď autorky, odvážnou zejména v tom jak se snaží vizuálně vystavět mužské podvědomí. Čím více v tom kdo bude hledat, tím hůře mu bude. ()
trošku jako cela s Jenifer mámpojištěnejzadek Lopez s tím rozdílem, že zde se šlo na to tím "druhým" surreálním způsobem ()
Muž sa má dostať do mysle ženy v kóme a navrátiť jej vedomie. Namiesto toho sa postupne zapletá do jej sexuálnych túžob a fantázií. Slovami distribučných textov – metafora na prepájanie mysli a technológií, túžbe po spojení sa. Litovská snímka Aurora na prvý pohľad ponúka veľmi zaujímavý obsah, spájajúci sci-fi a romancu podobným spôsobom ako Eternal sunshine of spotless mind - románik odohrávajúci sa v mysliach protagonistov (Aurora sa snaží tváriť vážnejšie a pochmúrnejšie, jej priority sa pohybujú o kúsok inde, preto obe snímky nebudem v nasledujúcom texte zbytočne zrovnávať ), ktorý môže na prvý pohľad (dojem) vyzerať ako veľmi príťažlivé uchopenie témy rozpadu vzťahov..................... Aké je teda pochmúrne preniknutie do vášní ženy, túžby po spojení sa v stave kómy a následných rozpadov? – povrchné. Aurora sa celé dve dve hodiny sledovania dvojice (výborne hrajúcich) hlavných aktérov kĺže na syntetickom povrchu sna pretekajúceho pátosom a scénami ako odpozeranými od Triera alebo (skľudneného) G. Noého, dofarbuje sa nevýraznou hudobnou zložkou, film sa vyžíva v gradácii preexponovaných romanticko- snových scén plastového charakteru, ktoré ostro narážajú na pasáže z laboratória a bdelého sveta, postrádajúce akúkoľvek atmosféru alebo zaujímavosť obsahu či formy. Obe zložky navzájom reagujú disonantne, zbytočne pritláčajú na hranici kontrastu medzi citom a rozumom...................... Snímka ako celok dopláca na svoju nedotiahnutosť, a ak dotiahnutou byť začne - pohne sa do zaujímavých scén, tak divák zistí, že „toto už niekde videl“- korešponduje s už vyššie spomenutým (napr.) Trierom....................... Na tému sexu vo filme vyobrazenom a pomerne bohato obsiahnutom – režisérka sa snaží scény opäť zaujímavo zabaliť a podať sugestívnym štýlom, úspešne využíva interiéry a kameru, menej vydarené sú ostatné faktory, scény znova dopadajú umelo, často krát vyslovene samoúčelne (čo platí hlavne v spojitosti s explicitnými bizarnosťami), tak ako celý konflikt medzi rozumom a citom vo filme bohato obsiahnutý. Naozaj štýlové korčuľovanie sa po hladine.................... Aurora si veľa zakladá na vizuálnej stránke, čo najpôsobivejšom vyobrazení fikcie, jej snaha uspieva v psychedelických obrazcoch a architektonických kreáciách, inak sa pohybuje niekde na prvej polke cesty k úspešnému dosiahnutiu svojho hlbokého cieľa. Pôsobivosť fikcie vedie až do prehnaných úrovní stvárnenia, najnegatívnejšie sa prejavuje v zbytočnom miešaní sexuality a násilia. ...................... Snímke ide perfektne držanie diváka v neistote, v ambivalentných dojmoch počas sledovania. Vznikol guláš chladnej sci-fi mechaniky a farebne rozpitej erotomechanickej romancie, tváriacej sa vyspelejšie, než v skutočnosti je. Aurora znie v podobe finálneho produktu, napriek na prvý pohľad zaujímavému námetu, nepotrebne, prvoplánovo. ()
Zatím suverénně nejhorší zážitek z Varů. Po filmařské stránce jde o pozoruhodné dílo, hlavně na poměry miniaturní kinematografie jako Litva, ale co nadělat, když mě všechno ohledně obsahu naprosto znechutilo. Výchozí nápad není špatný, ale jeho pojetí jej dokonale zabíjí. Cesta do mysli ženy v komatu se mění v samoúčelnou přehlídku toho, jakými způsoby lze obrátit žaludek naruby. Nekonečný proud úchylných obrazů má nakonec za následek to, že se ze samotného vědce stává úchyl, jenže to je vidět jen ve dvou zcela explicitních (samozřejmě sexuálně sadistických) scénách. U snímků 60. a 70. let mě vždycky poměrně štvalo, když ponory do subjektivity postav probíhaly skrze tehdy módní zjednodušované a zjednodušující psychoanalytické symboly. Zde jsem si říkal, co bych dal zato, kdyby alespoň tento klíč v ponorech do mozku fungoval, jelikož vše bylo vydáno na pospas zcela zvrácené představivosti režisérky a scenáristy, jež si sami určili pravidla. Odmítnul jsem je přijmout a trpěl až do konce. Několikaminutová scéna běžící nahé dvojice nezpouštějící objektiv z jejich pozadí můj postoj ještě utvrdila. Snímek mi neměl absolutně co říct, i když toho měl na srdci asi mnoho. Způsob, jak všechny obrazy a výjevy bral absolutně vážně, mi přišel až směšný. Začínám mít pochybnosti o tom, zda-li dramaturgická změna v sekci Na východ od západu nebyla jen krokem k větší prestiži festivalu na úkor diváckých zážitků. Tenhle film slouží jako ryzí důkaz těchto obav, který snad je ostatními vybranými počiny v sekci vyvrácen. ()
Velmi zajímavý nápad, který je dle mého ale nedotažen do konce. Zaměřil se hodně na tu niternou rovinu, ale mohl být ve skutečnosti ještě mnohem temnější, než jaký nakonec vyšel. Takhle je to zajímavý psychologický náhled, ale hodně omezený a bez snahy skutečně najít temnou stránku. Ale několik dobrých scén se zde najde. ()
V tento film jsem vkládala velké naděje po přečtení popisu. Bohužel jsem se dočkala pouze zabití prvotní myšlenky sexem, groupen sexem, masturbací, menstruací, násilím, množstvím odporných pih ... a jestli jsem ještě na něco zapomněla tak mi to odpusťte. Suma sumárum, pokud nejste naprosto vyšinutí, v léčení nebo na tripu, tak se vám tento film nebude líbit. ()
Sevřené, agresivní, znepokojivé. Kristina Buozyte se vydává krajinou věčného hluku, neuronů a doslova lucidního snění. Postava Lukase se noří do života jiné osoby, do jejího příběhu i prožitků. Snaha nadechnout se pod vodou ústí v propletenec silně pocitových, vnímavých obrazů pracujících se zvuky a s neklidem, se světlem, s lidským tělem a s prostorem. Kousek z Věčného svitu neposkvrněné mysli, Matrixu, kousek z Minority report, jenom mnohem otevřenější, co se sexuálních scén týče, mnohem poetičtější (ač to slovo nesnáším), méně hravé, ale zato více kousavé. Jediným problémem tak zůstává přehnaně dlouhá stopáž, která snímku spíš ubližuje, než co jiného, a slabší příběh násilně ukončený předvídatelným závěrem (aneb i bez něj by to člověk pochopil). ()
Príbeh jedného pošuka čo kvôli ženskej ničí vedecký výskum, rovnakým spôsobom ako romatická zložka ničí inak celkom orginálne sci-fi. ()
Koncept zaujímavý ale bez akéhokoľvek pútavého deja. Niektoré scény vyšli, iné zase až tak nie, a dve hodiny boli na tento film sakra moc. A herci ma tiež dvakrát nepresvedčili. ()
Lékařský experiment propojí mysli mladého dobrovolníka a subjektu v kómatu; nad očekávání úspěšně navážou (sexuální) kontakt ve vizuálně podmanivém, lehce abstraktním snovém prostoru. Namísto seriózní vědecké práce se však hlavní postava začne citově angažovat, pátrat po identitě krásné dívky, ale také se chovat jako sobecký a násilnický vůl (tají data před výzkumnou skupinou, skoro znásilní přítelkyni). A to mi kazilo prožitek více, než velmi rozvláčné tempo, které aspoň podtrhovalo tajnosnubnou "metafyzičnost" projektu. ()
Dobrý marketingový ťah prirovnať Miznúce vlny k Počiatku alebo k Večnému svitu nepoškvrnenej mysle. Avšak s Počiatkom to nemá takmer nič spoločné. A na rozdiel od vyššie spomenutých snímkov je to strašne nudné. Ktovie, možno som mal len priveľké očakávania, som čakal že pozriem v kine a automaticky bachnem 5 hviezd. Myšlienka perfektná, ale toto litovské spracovanie ma fakt nechytilo. Navyše keby bol film označený nie romantický sci-fi thriller ale erotický sci-fi thriller, nikto by nemohol nič namietať. Nahých scén bolo ako šafranu, že by sa babka musela okažite vyspovedať, keby to náhodou v telke niekedy zhliadla (pozn. "ako šafranu" znamená "veľmi veľa" s asociáciou do minulosti, keď ešte šafran nebol ohrozený druh a keď sa ešte v stádach preháňali šafrany po prériách). Koniec trochu iný ako som čakal, ale nič neštandardné. ()
Reklama