Režie:
Věra JordánováScénář:
Josef BoučekHudba:
Vadim PetrovHrají:
Jaroslava Adamová, Luděk Munzar, Josef Vinklář, Jiří Adamíra, Zlata Adamovská, Vlasta Fabianová, Blanka Waleská, Ivan Luťanský, Consuela Morávková, Věra Koktová, Blanka Vikusová, Josef Mráz (více)Obsahy(2)
Příběh se odehrává v Provenci na počátku 19. století. V rodině sourozenců Rogronových (L. Munzar a J. Adamová) žije jejich mladá a krásná schovanka Petřička (Z. Adamovská), s níž je krutě zacházeno. Rodinu tvrdě ovládá Sylvie Rogronová, stará panna, která by se chtěla provdat za plukovníka Gourauda (J. Adamíra). V pozadí všech intrik stojí vypočítavý advokát Vinet (J. Vinklář), který chce získat vysoký post v justici. Ve hře těch tří – sourozenců Rogronových a advokáta Vineta – hraje Petřička jen roli figurky, s níž je zacházeno podle zájmů zúčastněných. Pomoci jí nemohou ani kamarád Jakub (I. Luťanský), ani její babička (B. Waleská)… (Česká televize)
(více)Recenze (7)
Výborné herecké výkony. Především skvělý Vinklář jako hlavní intrikán. Velmi dobře vykreslené politické intriky, které jdou i přes mrtvoly. Výstižné jsou dva citáty z tohoto televizního filmu "Jaké zákony? Zákony to jsou oni sami, dělají si je pro sebe" a "Kdo chce vládnout, musí se nejdřív naučit vydělávat peníze. A to my přece umíme." To pasuje i na politiky v dnešní době. Jedinou chybičkou bylo obsazení titulní postavy, protože i když Zlatě Adamovské v této roli ještě nebylo ani osmnáct a velice jí to slušelo, tak do postavy patnáctiletého nevinného děvčátka prostě nepasovala. ()
Už nevyjde z ní ani jiskřička. Padla její hvězdička. Kazisvěti. Herodesové. Kati múzy spanilé. Podlá zmijí krev. Plazivá, v kořenech. V moci má. Odlévá. Nejprudší to, "korunní" jed. ()
Utýrána k smrti. Petřička sice nepatří mezi nejznámější díla Honoré de Balzaca, ale stejně jako v jiných románech z Lidské komedie, i tady jde o krutý tragický příběh, zabydlený bezohlednými lidskými hyenami, které v touze po moci, penězích a kariéře neváhají zničit i život patnáctiletého děvčátka. Pochmurnou atmosféru plnou intrik a vypjatých emocí navíc zesiluje černobílý vizuál, který má v případě této vynikající televizní inscenace až neočekávaně uhrančivý náboj. Kolektiv hereckých osobností par excellence – od mladinké Zlaty Adamovské, pro niž to byla jedna z prvních příležitostí před kamerou, přes Munzara, Vinkláře, Adamíru, Fabianovou a další velikány české Thálie, až po vskutku démonickou Jaroslavu Adamovou, z jejíchž očí přímo šlehají blesky – potom dokázal onen svět balzakovských hrabivců a pletichářů vzkřísit s naprostou přesvědčivostí a podvědomou působivostí. ()
Kam se hrabe na intriky “Games od thrones” . Zde bezvadný Vinklář a vůbec všichni. Ovšem sociální a mravní sdělení je dnes už jinde. V dobách Honoré de Balzaca byla sociální-politické pokrytectví aktuální, dnes je aktuální především mravní pokrytectví, kdy zloději a úchyláci se dovolávají mravní nápravy společnosti a pokrytecky se dovolávají neviny. Závěr inscenace by přeložen do dnešní doby vypadal dramaturgicky tak, že J. Adamová by sice po stažení obviněni byla na svobodě ale maloměsto by ji odsoudilo a společensky by byla celá rodina znemožněna. ()
Reklama