Režie:
Richard LinklaterKamera:
Christos VoudourisHudba:
Graham ReynoldsHrají:
Julie Delpy, Ethan Hawke, Athina Rachel Tsangari, Panos Koronis, Ariane Labed, Walter Lassally, John Sloss, Seamus Davey-Fitzpatrick, Xenia Kalogeropoulou (více)VOD (1)
Obsahy(2)
Jesse a Céline mají dvojčata Ellu a Ninu a končí jim prázdniny na jižním Peloponésu, kde s nimi byl i Jesseho syn z rozvedeného manželství Hank. Chlapec právě odletěl a dvojici po rozlučkové hostině s tamními přáteli čeká romantický večer v místním hotelu. Ten se však po slibném začátku změní v nelítostně upřímnou diskusi a bilanci, v níž hlavní slovo má výřečná Céline. Oba mají své kostlivce ve skříni, oba mají obavy z budoucnosti a oba se potýkají s realitou všedního dne... (Česká televize)
(více)Recenze (461)
* manželstvo, výmena názorov, dialóg, konverzácia, hádky * Grécko, dovolenka * minulosť, láska, vzťah * ()
Tretia časť u mňa osobne utvrdila fakt že táto romantická trilógia sa stala jednou z mojích najobľúbenejších. Opäť vtipné dialógy ktoré v záverečnej polhodinke sa prehodili na vážnu dramatickú hádku teda postavy rieśili nie len vzťahy vo šeobecnosti ako v predošlích častiach ale tentokrát už ako manželia na samích sebe. No herecké výkony dokonalé presvedčivé Linklater vyťažil maximum čo mohol, krásne podal celú trilógiu romanticky nenásilne z vtipom a realitou. Tlieskam. ()
Zakončení trilogie, jejíž sledování jsem si rozfázoval do téměř dvou let. Pravda režisér R. Linklater měl ještě delší rozestupy (1995, 2004 a 2013), ale i mě jednotlivé díly zastihli v několika životních fázích a možná i to byl důvod, proč na mě tak silně zapůsobily. Od zidealizovaných představ a romantické Vídně (1. díl), do řešení prvních životních ran v Paříži (2. díl) až po plné ponoření se do životních problémů přebíjející veškerou romanci a ideály v Řecku (3. díl). Život vás mele v režimu práce – rodina – práce – rodina, přesto to pod tím vším pořád je, pořád se lze vrátit myšlenkově (nebo lépe řečeno citově) k Vídni. Stačí jen naslouchat, stačí jen udělat si v tom kolotoči čas na sebe. Ač se toho ve filmu na první pohled příliš neodehrává, děje se v něm toho mnoho. Vydařená konverzačka se skvělými Ethanem Hawkem a Julií Delpy v hlavních rolích. ()
v tretej časti toho zvláštneho príbehu to už medzi dvoma vyčerpanými ľuďmi natoľko neiskrí. ani verbálne, ani fyzicky. zámerom je zrejme zobraziť akúsi akceptáciu dezilúzií, čo sa však samo rozpadá už prostredníctvom vedľajších postáv: mladému páru, ktorý pohodovo pripúšťa, že sa jedného dňa rozíde, sa o pár minút neskôr zahmlievajú oči pri staršej dáme dojemne starosvetsky spomínajúcej na svojho zosnulého manžela. samotní Jesse a Céline už nemajú čo objavovať, len kriesia staré krivdy, aby si nimi mohli navzájom ubližovať. tento smutný život ostáva len cvičením sa v zotrvačnosti, kým prirodzená túžba po hlbšej láske zostáva naďalej odložená v zásuvke. ()
Až do onoho telefonátu v hotelu je to přímo luxusně intelektuální a náramně povznášející záležitost (a nejen kvůli té často zmiňované jízdě autem, i když za tu bych oba představitele klidně nominoval na Oscara). Pak to ale hodně posmutní, i když kouzlo zůstane i nadále. Přijde mi úžasné, že se Delpy i Hawke přímo podíleli na scénáři, tím spíše, že je to v jejich scénách znát - a že oba herci zjevně vědí, o čem jejich postavy mluví, takže jim lze věřit každé slovo. I Václava Havla. ()
Až díky úspěchu tohoto filmu jsem se dostal i k jeho dvěma předchůdcům a postupně je shlédl během několika týdnů. Before Midnight se mi líbil nejvíc, asi proto, že jsem stárnoucím hrdinům věkově nejblíž. Možná o malý chloupek lepší než první díl, díky závěrečné katarzi. Už se těším na rok 2022! ()
skvele zavrseni romanticke trilogie ()
Vezmete si radsi libovolnou knizku a uzijete si s ni podstatne vic zabavy nez s filmem o nicem, ktery se hodi jedine tak ke psani filozofickych komentaru a vysokemu hodnoceni... ()
Řecká anabáze, skrze nichž vrcholí Linklaterova trilogie je zdaleka nejlepším dílem ze všech. Bez problému se rozjíždějícímu příběhu určitě pomohlo rozšíření okruhu postav, které obohacují chvíle, při nichž sledujeme hladce plynoucí rozhovory jednotlivých protagonistů. Nejslabší část filmu přichází při cestě do hotelu, kdy se Před půlnocí snaží vyrovnat svým horším předchudcům. Je dobře, že netrvá nezbytně nutnou dobu. Ve zmíněném hotelu přichází nejsilnější část filmu, kdy se Jesse a Celine v podstatě neustále hádají. Nenaplněné ambice, zklamání, stereotyp, nerovnováhá ve vztahu a další věci které sebou manželství přináší, vyplouvájí na povrch a vedou oba dva ke konci celého večeru. Z dvojice hlavních hrdinů bych vyzdvihnul bláznivou a hysterickou Celine v podání maminkovské Julie Delpy, která prošla mnohem větší proměnou než Jesse. Myslím, že Před půlnocí patří na poli čistých konverzaček do naprůměrné zábavy a ve srovnání s předešlými díly se jedná o více než důstojné zakončení celé série. 7/10 ()
Ze je to pokracovani nejakeho filmu, jsem se dozvedel az tady z komentaru, popravde, nic by to nezmenilo. Ma lepsi hodnoceni (prvni dil), s cehoz usuzuji ze tam bylo o 2649294826 vice zbytecnych slov... tak vam nevim, ale tohle jeproste normalni manzelsky ci partnersky zivot. (Podle tohoto filmu, se uz nechci zenit !!!). Nudne, obkecane kecani proste dve mluvici hlavy po skoro 2 hodiny... uz po 15 minutach nuda, chtel jsem pokracovat dale, chyba. Asi pred koncem vypnute a ani me nezajima, jak to vubec dopadlo a svete div se ! Ziju :-D ... 0% a takovehle filmy uz nikdy nechci spustit... ()
Příběh o tom co prožívají mnozí z nás. Ten klid, dlouhé záběry, užasné dialogy... ()
Všechny tři díly byly úžasné. Ale musí se vidět opravdu postupně za sebou, jinak to nemá to kouzlo. ()
Geniálna 3-lógia o živote (najmä o tom partnerskom) aký skutočne je s veľmi sympatickými hercami :).. i keď Celine to v tomto diele trochu preháňala.... napriek tomu dúfam, že budú ešte aj ďalšie pokračovania prakticky dokým len budú môcť :) P.S. : Obľúbený film braní ako celok :) ()
A kecaj, kecaj a kecaj. Nejdřív kecají v autě, pak u stolu, cestou do hotelu, v hotelu a celé to uzavírá kecání v baru. Nůůůdááá… ()
Najslabší diel trilógie. Miesto pohodovej romanci režisér vsádza na realistickú "sondu" do nie vždy príjemného života manželského, ktorá sa v poslednej tretine mení na nekonečne sa vlečúcu hádku. Po prvý raz som si prial, aby už konečne tí dvaja zavreli hubu, čo je vzhľadom na fakt, že ide o konverzačku, dosť surové tvrdenie. Inak je film celkom schopne napísaný, obsahuje niekoľko zaujímavých postrehov či myšlienok, avšak vyvíja sa pre mňa tým nesprávnym smerom. Mrzí ma aj to, že sa z prostredia nevyťažilo viac a väčšina filmu sa odohráva pri stole, v aute alebo na hotelovej izbe. Mierne otravné je aj neustále odvolávanie sa na predchádzajúce deje, ktoré takto ťahá ku dnu väčšinu pokračovaní. Našťastie Pred polnocou ku dnu nekleslo a aj napriek mojim výhradám mu nemožno uprieť status solídnej romantickej drámy. ()
Zatím poslední část ukecané trilogie je opět postavena pouze na dialogu partnerské dvojice, a opět je to pomalu gradovaný, silný zážitek. Bohužel zde nelze hodnotit projekt "Před..." jako celek, nešlo by dát totiž méně než 5*, jelikož zraje jako to nejlepší víno. Je to u mě nejspíš i tím, že jsem náhodou každý díl viděl v tom správném věku, stejném s protagonisty. Nejde ani tak o konkrétní situace z rozhovoru, které jsou mnohdy záměrně zcela banální, ale spíš o tu unikátní atmosféru, kterou cítím za tím, a která diváky nutí přemýšlet o vlastních vztazích, životě a lásce. V tom Linklater exceluje, a napadá mě paralela s časosběrnými dokumenty Třeštíkové. Těším se opět na shledanou s Jessem a Céline po padesátce. ()
Príjemné pozeranie bežného života a miestami divák cíti, akoby bol súčasťou scénara. Láska, smiech, ale i trápenie, to všetko obsahuje tento snímok. Výborne spracované scény, hlavne tá cesta autom, ktorá trvá cca 14 minút. Trošku mi liezol na nervy koniec, ale také sú ženy ( ;) ), vo všetkom vidia iba to zlé. V budúcnosti musím popozerať aj predchádzajúce dve časti trilógie. ()
Vypadá to, že na takovéto snímky ještě nejsem připraven. Působilo to na mě zprvu jako příjemná podívaná s poměrně vtipnými dialogy, jenže ... vtipu postupně ubývalo a přibývalo hutných konverzací a poté už jen dialog mezi hlavními postavami. Celé se to v podstatě odehrálo na 4 místech. 1) Cesta autem, 2) řecký baráček, 3) cesta do hotelu a 4) hotel. Třeba až dospěju, tak se k tomuto drama ještě vrátím, ale zatím vím, že tohle není můj šálek kávy. Zatím 6/10=60%. ()
Z môjho blogu ___ Richard Linklater je späť. Po zopár nevýrazných filmoch sa po dlhých deviatich rokoch vrátil na miesto, ktoré dôverne pozná a ponúkol divákom možnosť nájsť odpoveď na to, ako to s Jessem a Celine, hrdinmi jeho dvoch milostných príbehov, vlastne dopadlo. Jeho nový film „Pred polnocou“ (Before Midnight) je dielo na jednu stranu značne rozpačité, no na tú druhú stranu, z historického hľadiska, výrazné a významné. ___ Začalo to ako nevinný výlet vo Viedni, pokračovalo ako (ne)plánované stretnutie v Paríži a svoje (možné) zakončenie to má v Grécku. Osemnásť rokov, tri príbehy, dva páry a jedna realita. Jesse (Ethan Hawke) a Celine (Julie Delpy) dospeli, majú deti, no v nich samotných je túžba byť a zostať mladými. Hrať na gitaru, neprepásť chvíle so synom a zároveň nájsť si čas aj jeden na druhého. Pred polnocou má oveľa bližšie k trpkým sondám od Ingmara Bergmana než k „artovej“ romanci z prvého dielu. Je to viac triezva dráma, než frivolná komédia. Je to boj so skutočnosťou. A neochotou ju prijať. ___ Od tretieho dielu nečakajte žiadne závratné zmeny. Linklater opätovne (za výraznej scenáristickej pomoci oboch hlavných hereckých aktérov) servíruje konverzačnú smršť, v ktorej sa striedajú najrôznejšie témy. Úsmevné chvíle striedajú trpké precitnutia, úprimné ľúbostné city doposiaľ nevyslovené pocity vyplývajúce z otázok o životnom smerovaní. O tom, či práve tento stav, tento životný status, má byť zachovaný, či je ten najsprávnejší a ak nie je, tak aký je správnejší. V tom sa nesie celý „nový“ Linklater. Už to nie je o spoznávaní (prvý diel), o prežívaní minulých chvíľ (druhý diel), ale o, v niektorých smeroch, existenciálnych otázkach a problémoch z toho vyplývajúcich. ___ Katalyzátorom celého dielu je Jesseho syn, ktorého má Jesse s bývalou manželkou. Nemožnosť tráviť čas s ním a akási, zo sociálneho hľadiska, nevyhnutnosť tráviť ho s novou rodinou pomaly rozvracia jeho psychiku. Už dávno to nie je ten bezstarostný mladík, bláznivý romantik, či dospievajúci tínedžer objavujúci samého seba. Jesse sa objavuje, hľadá cestu k synovi, ktorá mu umožní však zachovať súčasné status quo, ktoré má so Celine. Túžba nepremeškať dôležité okamihy v živote syna a zároveň túžba byť so Céline, trvalo poznamenávajú vzťahy, ktoré má s ľuďmi naokolo. Jeho synovi lepšie rozumie paradoxne macocha Celine, a jeho súčasná priateľka (Celine) sa mu začína vzdialovať. V naoko šťastnom mužovi, ktorý má všetko, to vrie a on, racionálne uvažujúci muž, nevie nájsť východisko z tejto krízy. V podobne náročnej situácii sa však nachádza aj Celine, z ktorej starostlivosť o rodinné šťastie, stvorilo submisívnu ženu, ktorou ona sama byť nechce. Ženu, ktorá zabúda sama na seba, ktorá sa prestáva vyvíjať. Žije vnútorne chladný život „hanekeovských“ hrdinov, o ktorého správnosti nie je sama presvedčená. Jesse, ktorý by mal byť prirodzene jej oporou, jej ňou vo veľa prípadoch nie je a dvojica tak žije v oddelených svetoch, v ktorých si, podobne ako hrdinovia Flaubertovej Madame Bovary, vzájomne nerozumejú. ___ Autorská trojica Delpy, Hawke, Linklater opätovne vytvorila bravúrny scenár, v ktorom slová nabývajú v syntagmatickej rovine nových a nových významov. Len skutoční majstri slova dokážu skrz tých niekoľkých pár foném vytvoriť niečo viac než len to obyčajné slovo. Len zopár filmárov dokáže prostredníctvom záberu vyjadriť tak veľa. Úvodná scéna na letisku sa tak pre všímavejšieho diváka mení na odraz slov vo vedomí Jesseho, ktorá slovné vyjadrenie paradoxne nepotrebuje. Celý ten, obrazne povedané svetelný lúč, nie je ničím iným, než odrazom tragédie jedného muža túžiaceho existovať v dvoch svetoch, čo samozrejme nie je možné. Je intímnou výpoveďou o mužovi, ktorý prežíva vnútornú hlbokú krízu, z ktorej sa nevie sám dostať. ___ Vrcholnou scénou v celom príbehu je naoko nespozorovateľná pasáž spoločného obedu dospelých, kde sa divákovi zrkadlia názory troch Jesseov a Celine. Keď boli mladí (stelesňovaní dvomi mladými milencami), starší (Jesse a Celine) a starí (slová staršej pani). V tejto scéne sa bergmanovsky zrkadlia všetky fázy vývinu vzťahu, od búrlivého milovania, cez trpkú súčasnosť, až cez bezútešnosť nostalgie. Linklater oprávnenosť onakého života v jednotlivých fázach nijako nehodnotí, len prostredníctvom slov prednáša o tom, aký tento život nie. Spoločným menovateľom, nech sa to zdá akokoľvek triviálne, zostáva jediné, láska. ___ Kým veľa pasáži vo filme je emočne veľmi silných, aj majster menom Linklater (spoločne s Delpy a Hawke) si tentoraz vybrali slabšie chvíle. Tie sa dajú zhrnúť do troch pojmov: stopáž, irónia a nahota. Bezmála dvojhodinová stopáž (bez asi desiatich minút) je na škodu, keďže naliehavosť výpovede, o ktorú sa Linklater v prvom rade snaží (teda o odpovede na otázky spomenuté vyššie) sa trochu stráca. Z artovej romanci na jedno posedenie sa stáva trochu dlhší „obed“, v ktorom je miestami až príliš veľa chutí. Lokácie sa striedajú, avšak dej sa nijako nevyvíja. Pred polnocou má (v porovnaní s prvým a druhým dielom) príliš veľa hluchých miest. Druhým problémom je až príliš veľa ironických obscénností vo filme. Film je plný ironických sexuálnych narážok, príliš veľa obscénností, ktorými sú toľko typické brakové tínedžerské filmy. Je potešujúce v(i)edieť, že slovo sex má svoju vnútornú vášeň aj v partnerskom živote milencov po 40-tke, len, keď vo filme o sex ani tak nejde, tak prečo je ho tam toľko? Stanley Kubrick v Eyes Wide Shut „učil“, že všetko je o sexe, snaží sa nám niečo podobné ukázať aj Linklater? Alebo je to len výpoveď o tom, že ani bravúrny sex po 40-tke neušetrí ľudí od nevyhnutných existenciálnych otázok? S pojmom sex súvisí aj ďalší (nie priamo problém, skôr nejednoznačnosť) moment a tým je nahota. Už dlho som nemal pocit, že nahota (ako ju vidíme vo filme Pred polnocou) je tak samoúčelná. Snaha o vierohodnosť mileneckej predohry sa tak mení na smršť záberov, ktoré pôsobia, s prihliadnutím k celku, rušivo. ___ Linklater sa v treťom dieli príbehov o Jesse a Celine vybral dvomi cestami, podobne ako hlavní hrdinovia však presne nevie, čo chce. Na jednu stranu je treba výrazne oceniť jeho „bergmanovské“ cítenie (žiadny súčasný režisér nerozumie tak dobre partnerským vzťahom ako on), ktorým hrdo nesie odkaz veľkého švédskeho majstra Ingmara Bergmana, no na druhej strane robí zo svojho posledného filmu až príliš mainstreamové dielo, v ktorom je cítiť, že sám neverí svojim obrazom. Haneke, Sokurov, Tarr, tí sú kompozične od neho na míle vzdialení. Linklater sa namiesto „artu“, ktorého sa držal v jedničke a dvojke, vrhá do neprebádaných vôd, v ktorých však on a ani jeho hrdinovia zatiaľ plávať príliš nevedia. Film o osobnostnej a partnerskej kríze sa vplyvom najrôznejších rušivých elementov (ironické sexuálne narážky, nahota) od diváka vzdiaľuje. Paradoxne je to však bez tak jeden z najlepších filmov s podobnou tématikou za poriadne dlhú dobu. ___ Čítajte viac: http://cifersky.blog.sme.sk/c/332943/Richard-Linklater-Pred-polnocou-2013.html#ixzz2YqqkaSfy () (méně) (více)