Režie:
Marco FerreriScénář:
Marco FerreriKamera:
Mario VulpianiHudba:
Teo UsuelliHrají:
Enzo Jannacci, Claudia Cardinale, Ugo Tognazzi, Vittorio Gassman, Michel Piccoli, Alain Cuny, Daniele Dublino, Dante Cleri, Bruno Bertocci (více)Obsahy(2)
Amadeo přichází do Říma s jediným snem, promluvit si s papežem. Protože se se svým záměrem svěří ceremoniáři oficiální audience, je vtažen do absurdního kolotoče zatčení, popotahování policií a prochází spletitou vatikánskou společností, luxusní konkubínou počínaje a vysokými církevními hodnostáři konče. (garmon)
Recenze (7)
Kafkovská situace i atmosféra - výborný film s výbornými herci. ()
Zlatý Medvěd - výběr ()
Otvorená náruč rímskokatolíckej cirkvi pojme každého, kto chce uveriť jej ponaučeniam, zjaveným Písmom svätým. Ak sa ale mladý muž rozhodne, že sa osobne porozpráva s prvým žijúcim zástupcom tejto cirkvi na Zemi - s pápežom - otvorená náruč sa obratom mení na veľmi nepríjemné okovy, zabraňujúce pohybu. A zároveň tieto okovy v podobe rôznych cirkevných hodnostárov nasmerujú žiadateľa do patričných medzí. Do večnej čakárne, za luxusnou prostitútkou, do kláštora, do blázinca. Podvratná a podarená alegória. Ukazuje falošnú absurditu akéhokoľvek spoločenstva, ktoré sa navonok javí ako priateľské, a demokraticky ústretové, no ak sa niekomu z komunity zažiada o dialóg s hlavným správcom, či vládcom, zrazu sa deklarovaná voľnosť a otvorenosť mení na byrokraticko eštebácky gordický uzol. Srandovno absurdné. Podobne, a predsa trochu na iný spôsob, ako romány skvelého autora humorných románov Franza Kafku, ktorými sa zjavne režisérsky škandalista Marco Ferreri inšpiroval. ()
Římskokatolická církev musela být v roce 1971 z tohohle snímku docela na větvi. Marco Ferreri přináší otevřenou kritiku vatikánského systému v podobě ryze kafkovského kolotoče, do nějž je uvržen muž, který by se rád dočkal audience u papeže. Úmyslně ubíjející, leč zábavné a poměrně dost vtipné. A myslím si, že Claudia Cardinale nikdy nebyla svůdnější než tady. [KVIFF 2024] ()
Dost lineární a poněkud suchý Ferreri. Občas mi unikaly dějové zvraty (hlavní hrdina je uvězněn v klauzuře podivného řádu, aby v následující scéně bez vysvětlení povečeřel u své milé a pak se v následující scéně dohádal s řádovým představeným o tom, zda se tedy smí anebo nesmí volně pohybovat...). Každopádně to o co v Audienci jde, bude každému jasné po dvaceti minutách - Kafka. Všichni pánové (tedy až na titulního Janazziho, kterého by mohl dobře zahrát kdekterý Menzel) jsou ve svých rolích natolik skvostní (a Claudia mě taky bavila), že by to bylo na čtyři hvězdy, kdyby... Ale myslím, že v našich heretických krajinách zůstane mystérium jemné papežské blasfémie se svými detaily poněkud nepochopitelné. ()
"Když nevíš kudy a nevíš kam / tvým cílem nechť je Vatikán". Nepříliš sympatický hrdina chce získat audienci, možná skutečně jen pohovořit, s papežem. Jeho touha má půdorys Zámku; kolik je ale zámků se stejným nebo podobným půdorysem. Je tu Frieda, Klamm, Erlanger a další školometi, Sortini a Sordini, které je nesnadno od sebe odlišit - chybí jen oba dotěrní pomocníci (ale vždyť oni jsou tu!). Hlavním rozdílem mezi Kafkou a Ferrerim je ovšem literatura; ta u Ferreriho poněkud pokulhává, i když je tu poměrně dobře zastoupena. Nakonec mám však dojem, že na vině jsem já sám, protože jsem Audienci příliš ztotožnil se Zámkem, a to není příliš radno. Nesídlí na Zámku skutečně Papež? Na jaké Papa, Papa, se tu odvoláváme? ()
Na Ferreriho ide o dost netradicny film o Vatikane a cernoprdelnickej hierarchii tam. No iste, jo, jo aj vatikanske cernoprdelniky maju hierarchiu. Ugo Tognazzi /Klec Blaznu/ mal predsa len kvalitne filmy, nielen tolko precenovanu Klec Blaznu . 74 % ()
Reklama