Režie:
Tinto BrassKamera:
Silvano IppolitiHudba:
Pino DonaggioHrají:
Claudia Koll, Ornella Marcucci, Osiride Pevarello, Miles Jonn-Dalton, Franco Branciaroli, Paolo Lanza, Antonio ConteObsahy(2)
Diana je šťastně vdaná za Paula. Je pro ni obtížné odolat drobným svodům, podléhá jim ze zvědavosti, pro radost, bez pocitu viny vůči svému manželovi. Její úlety, které sama nazývá „záchvěvy štěstí", se stávají součástí manželského milostného soužití. Vyprávěním o svých zážitcích podněcuje Paulovu vášnivost a doplňuje vzájemný vztah. (Lucernafilm Video)
(více)Recenze (19)
CAMPIELLO DRIO AGLI INCULABILI. Jsou takové opravdu všechny? Některé zcela určitě nejsou tak hezké jako Claudia Koll. A Brass se táže: Můžeme jim mít za zlé, že jsou to takové děvky? A odpovídá shovívavě a zištně, že ne, neboť doufá, že se také dostane k lizu. (Dostane.) Jeho pojetí feminismu je tedy optikou morální pruderie současnosti naprosto zvrácené, ale veskrze sympatické. Erotické filmy jsou velmi těžko ukoukatelné na jeden zátah i se zapnutými kalhotami a tento není výjimkou, i když líčené ambice vypovědět cosi o přirozenosti ženy nejsou úplně pominuty. Přestože Brass navazuje na bohatou tradici a okoukal leccos od Felliniho a jiných serióznějších kolegů, skládání vybraných obrazových kompozic, sofistikované kamerové jízdy a zoomy ústí v to jediné, co Brasse skutečně zajímá. Žádná záminka není dost nicotná, aby se široké sklo nestočilo zcela spontánně k dalšímu přirození: bobr v bidetu, bobr za odhrnutým negližé, bobr trápený macatým pyjem, bobr na fotografii, olejomalbě či dagguerotypii, bobr naražený na triedru. A všechny víceméně stejné, neboť tvůrcův vkus omezuje výběr protagonistek na chlupaté macaté děvky. Jestliže něco fascinuje, je to vynalézavost, s níž se daří Brassovi přes tu posedlost něco odvyprávět. Paralelní universum TB ovládá jediný, ničím nerozporovaný zákon (ženského) chtíče. Lidé navštěvují nazí čtení lechtivé poezie, obchody a diskotéky - jak by to potom také měo končívat, že ano. Hudbu těchto šťávami promazávaných sfér zajišťuje několik málo klasických kompozic a naprosto šílený soundtrack, poplatný tomu nejoplzlejšímu v každé době, kýč syntetizátorů a vanhalenovských kytar mistra Pino Donaggia: Everybody / fuuuck / nooow---! Třešničkou na nadsázce celého filmu je smyslná francouzská italština Franca Branciaroliho, daleko za tenkou hranicí parodie; bez humoru by se to nedalo, ber kde ber. ()
Není to úplný průšvih (od erotického filmu se ani moc víc nedá čekat), ale mohlo to být i lepší. A co se týče toho to názvu filmu (až už českého nebo anglického) - všechny takové určitě nejsou. :) ()
Zase ten istý Brassov film, len s inou herečkou. Som rád, že si Tinto natočil pre seba toho toľko, aby mal čo po dôchodcovských večeroch pozerať a nad čím masturbovať. Dúfam, že moje dôchodcovské časy budú iné, alebo strávené aspoň s inými filmami. ()
Solidní "Tintovka" nevybočující z jeho plodné tvorby, tentokrát zaměřená především na fetišistické snímání zadku hlavní hrdinky. Příběh je velmi jednoduchoučký (znuděná ženuška se utrhne z řetězu a musí si neustále dokazovat, že na tom není nic špatného) , dialogy vybroušené (Jsi tak vlhká od čurání a nebo jsi vzrušená?), erotické scény fungují a Titno si tu švihnul malou roličku perverzního strýčka. Co víc si přát? ()
Rozporuplné. Některé scény jsou kouzelné, jiné nudí. Hodnocení 50% plně odpovídá. PS, takové všechny už bohužel nejsou, drtivá většina žen se holí...:-( Délka kopie, kterou jsem viděl - 92 min. ()
Co mají společného W.A. Mozart, Lorenzo da Ponte a Tinto Brass. Myslím, že právě tohle! Zadek jako fetiš. Je to slyšet v erotické (spíš anální než genitální) až lascivní hudbě slavného skladatele, textu libretisty ("Felici rendeteci / Amate con noi; / E noi felicissime / Faremo anche voi. - Udělějte nás šťastné / Milujte se s námi / A my na oplátku / vás uděláme přešťastné"). O obrazech není třeba se už zmiňovat, ty vystávají vždy, kdy se z "fetiše" dělá "filosofie". Pro spestření se ještě podívejme na samotný název "Così fan tutte". Přestože se zdá vhodné vycházet ze slovesa "dělat" (3. os. č.m.), jak to také uvádějí překlady do jiných jazyků ("Tohle dělají všechny" nebo "Všechny ženy to dělají"), povazuji český kodifikovaný název za nevýstižnější. ()
Zase jen slabší Tinto, opravdu někdy by měl počkat a ne točit hned ten první nápad. 2/5 ()
Starý prasník Tinto Brass. Opět mě uchvátila kamera a nejen na zadek Claudii Koll. Hudba je bohužel debilní, příběh celkem o ničem. Nymfomanka si chce nějak filosoficky odůvodnit svoje nevěry. Zajímavé na Claudii Koll je, že dále pokračovala jako Maria Gorreti a ve Svatém Petru s Omarem Sharifem. Inu taková parafráze na Maří Magdalenu. Dialogy tu opět píšou: Nechci se tě dotýkat, chci tě ošukat...Jsi tak vlhká od čurání a nebo jsi vzrušená? ()
achjo ... kéž by svět vypadal jako tahle vize Tinta Brasse :/ ()
Námět výborný, zpracování horší. A ze všech tintovských hrdinek mi Claudia Koll přijde nejblbější a nejméně pohledná. Já vim -- subjektivní názor. Už zase. ()
Tento snímek si užijí jak parciální fetišisti, tak milovníci old school ženské krásy i Hairy armpits. Děj je hloupý a irelevantní. ()
Znovu a znovu typická ,,Brassovka,,.S menším rozdielom,že i tu pekných žien ubúda ako aj vtipu a erotiky. ()
Poznámka k obsahu... Spíše za hranicí porna. C. Koll je nádherná žena. Ale film? Ztráta času, hloupé, naivní, slabé, nijak zajímavé.... Asi jsem to nepochopil.... ()
Tinto Brass nic víc nic míň. Stačí vidět jeden jeho film a znáte celý Tintův umělecký svět. Claudia Koll trochu zlepšuje celkový dojem z tohoto filmu. ()
Komediální ráz tomu rozhodně jen pomohl. A opět klasika: italské koberce. ■ Buono. ■ (C) [79/100] ()
Vskutku prdelózní podívaná.... ()
...aneb putování za análním sexem. ()
Je to vo tom, jak vona si nechala natrhnout prdel. Pěknej film, až jsem i místama si poplakala... ()
V pražských kinech se promítal od 9.7.1992 (U Hradeb) ()
Reklama