Obsahy(1)
Příběh založený na románu Jane Austenové o tom, jak nepříjemné následky může mít přílišná povolnost mysli. Anna Elliotová (Amanda Root) se ve svých sedmadvaceti letech už vzdala naděje na manželství. Nabídku k sňatku kapitána Wentwortha (Ciarán Hinds), jediného muže, kterého kdy milovala, odmítla na nátlak své snobské rodiny, aby toho pak trpce roky litovala. Znovu se s ním setkává na návštěvě u rodiny své provdané sestry. Wentworth si za tu dobu vybudoval kariéru v námořnictvu a teď je rozhodnutý najít si manželku. Setkání s Annou ho vyvede z rovnováhy, ale jeho hněv na ni kvůli jejímu odmítnutí v něm stále přetrvává. Anna poznává, že jí Wentworth stále není lhostejný, zejména když se začne dvořit jiné ženě a o ni zdánlivě nejeví zájem. Když si ale Wentworth uvědomuje, že Annu ze svého srdce nedokáže vystrnadit, zdá se, že je pozdě. O Annu se uchází její pohledný a zámožný bratranec pan Elliot, který má to, co Wentworthovi chybí – podporu Anniny rodiny… (maku1304)
(více)Recenze (31)
Zrovna tenhle román mé oblíbené Jane Austenové je takový nenápadný, jako jeho hrdinka. Filmové zpracování nenabízí další pohled na příběh, je jen jeho ilustrací. Bohužel, nepříliš pohlednou, což myslím doslova. Málokdy se vidí tak nevzhledné obsazení filmu. Přece jen, když si nabubřelý šlechtický otec hlavní hrdinky v románě celou svou osobnost zakládá jen na hezkém zjevu, měl by to být aspoň pěkný chlap a ne takový zrzavý pichlavec jako ve filmu. Stejně tak její starší sestra, obdivovaná pro svou krásu, která je její jedinou devizou, by neměla vzbuzovat dojem, že by si co nejrychleji měla zajít na stomatologii. Annina přítelkyně, ovdovělá paní Smithová, tak to už snad byl travestit za zenitem, ne? Hlavní hrdinka byla i v románu šedá odkvetlá myška, takže tohle sedí, ale její herecký projev: "vypoulím ty oči, co nejvíc umím" by měl mít trochu širší rejstřík. ()
Nejlepší kostýmní film, co jsem kdy viděl. Nedíváte se tu do hloubi 19. století -- přímo tam jste, se všemi tehdejšími obyčejnými lidmi, stejnými, jako jsme my sami, stejně toužícími i chybujícími. Že tu nehrají žádné hvězdy, je jen správné. Kinamtografie úchvatná, zátiší v interiérech vypadají jako plátna starých mistrů. Osvětlení pouze přirozené, večery při svíčkách... Anglický venkov. ()
Ve dvou dnech jsem měl silně přeaustenováno, přesto jsem se rozhodl pro slabší čtyři kousky. Oproti Emmě a Emmě. nešlo o komedii a atmosféra tomu svou tísnivostí odpovídala. I přes různé mouchy mě film po celou dobu víceméně bavil, ale jedna věc mě fakt zarazila, a být obyvatelem viktoriánské Anglie, hodil bych si i shnilým ovocem. Stejně jako uživatele togaf mě nenechalo chladným to okusování obličejů na ulici, už už jsem čekal dav s vidlemi a pochodněmi. ()
Když Persuasion srovnám s jinými filmy podle předlohy Jane Austen, tak jsem zatím asi zažila největší zklamání. Možná jsem byla až příliš natěšená na tak těžko dostupný film. Jsem přesvědčená, že největším problémem byl výběr Amandy Root do role Anny, protože na mě téměř po celou dobu s těma jejíma kukadlama působila jak umírající laň. A to i přesto, že jsem se s její povahou dokázala velmi dobře ztotožnit. Je to škoda, protože Ciarián Hinds byl naopak poměrně dobrou volbou. Jinak doba, kostýmy a většina jejího úděsného příbuzenstva byla vykreslená velmi dobře. Sice se smutkem, ale nad průměr dnes nepůjdu. ()
Ač Anička celý film kouká jako sovička, tak nevadí, já na tahle témata a intriky slyším a rád na to jak koukám, tak to čtu. Austenku jsem tedy nikdy nečetl a číst (asi) nebudu. Persuasion má dobrý příběh, průměrné herce (Hinds tedy charisma má, u žen je to bohužel horší), krásnou Anglii, skvělé kostýmy, vydařenou výpravu. A sestry Dalrymple byly rozkošné zrůdičky. Pod čtyři jít prostě nemůžu :o) ()
Galerie (9)
Zajímavosti (20)
- Režisér Roger Michell sa chcel vyhnúť "vyleštenému" štýlu a nechcel 19. storočie stvárniť umelo. Preto žiadal od hercov, aby nosili čo najmenej make-upu a nepôsobili príliš hygienicky. (Arsenal83)
- Amanda Root o režisérovej požiadavke vyzerať prirodzene: "V podstate som nemala na sebe žiadny make-up a moje vlasy boli očividne nie veľmi vábne. Predpokladám, že aj osvetlenie bolo dosť drsné. Nikto z nás teda nevyzeral dobre. Chcela som ale z Anne Elliotovej urobiť trochu obyčajnú ženu, ktorá v skutočnosti nebola nešťastná, ale našla spôsob, ako byť nejako spokojná, a napriek tomu okolo nej neustále bzučia emócie. Jej realistické zobrazenie veku bolo kľúčovým aspektom jeho príťažlivosti." (Arsenal83)
- Nick Dear adaptoval práve túto predlohu, pretože považoval príbeh za vyspelejší ako ostatné Austenovej romány, charakterizoval ho ako román realizmu a pravdivosti. (Arsenal83)
Reklama