VOD (1)
Obsahy(1)
Bronisłava Wajsová (1908–1987), známá jako Papusza, je nejslavnější cikánskou básnířkou na světě. Její osud je v Polsku obestřen legendou, podle níž jí básnický talent přinesl slávu, ale její vlastní lidé ji prokleli jako zrádkyni tajemství prastaré kultury Romů a jejich zvyků. (MFF Karlovy Vary)
Videa (1)
Recenze (7)
Krásná hluboká cikánská epopej. Co obraz, to perla. Neskutečná kameramanská práce. To vše podbarveno krásnou hudbou. ()
Křišťálový glóbus - výběr ()
Papusza je vizuálně nádherný snímek o cikánské básnířce vyobcované vlastním lidem. Krásně vystavěné obrazy jsou citlivě a působivě snímány černobílou kamerou a dodávají filmu patinu vyprávění z dávných časů. Ovšem nic víc manželská dvojice Krauzeových nenabídla. Na pomezí třech a čtyřech hvězd. ()
Pokud čekáš film, který bude zaměřen na Bronislavu Wajsovou, můžeš být zklamaný (á), tohle je spíš nádherně potetické seznámení s cikánskou tradicí a kulturou. Navíc se mě extremě líbila ta neutrální linka, kterou cikány film podával, nedělal z nich utisklý chudinky, ale ani hajzly. Lecos u nich chápeš, vidíš jejich štěstí při kočovném způsobu života a jejich neštěstí při povinném začleňování. Co jsem příliš nepochopil bylo zbytečně přeskakované časové období, vždyť kdyby to bylo vyprávěno kontinuálně, krásně by člověk mohl vidět mizející atmosféru dávných časů. Co musím zmínit stejně jako kolegové je kamera, bože to byli tak krásný kompozice, statické užívající si své schopnosti vyprávět a mluvit k divákovi. Nápad natočit film černobíle považuju za geniální, stejně jako výběr lokací a jako třešinku na dortu považuju záběr na rozestavěnou kultovní Varšavskou budovu zvanou "Stalinova injekce" . ()
Krásná kamera a výprava, některé scény mi spíše připomínaly fotografické kompozice. Černobílý film, který rozhodně nenabízí černobílá řešení. Pro mě nejlepší film ze soutěžní sekce KVIFF 48th. ()
Reklama