Režie:
Maximilian HultScénář:
Maximilian HultKamera:
Tommy LundqvistHudba:
Hans LundgrenHrají:
Simon J. Berger, Lia Boysen, Moa Gammel Ginsburg, Lars Lind, Erik Lundqvist, Anita Wall, Elin Petersdóttir, Maximilian Hult, Torsten Wahlund, Larry Gevirtz (více)Obsahy(1)
Sedmadvacetiletá Lou netušila, že má ještě prarodiče. Když jí matka sdělí, že její dědeček právě zesnul, racionálně uvažující a odměřená dívka se vydá na jeho pohřeb. Po setkání s babičkou Fridou se rozhodne na venkově zůstat. Dokonce se začnou trochu mírnit projevy její sociální fobie, psychickou vzpruhu ale bude potřebovat především Frida, jež se se ztrátou životní lásky vyrovnává těžce a netradičně. Romantická tragikomedie lehce poťouchlým okem sleduje mezilidské vztahy a bez zbytečných kudrlinek se hlásí ke svému žánru. Maximilian Hult coby debutující režisér i scenárista dokazuje obratné vyprávěcí schopnosti se smyslem pro detail. (Febiofest)
(více)Recenze (31)
Klasická líbivá festivalovka aneb "filmeček" u jehož podbízivosti a dějové systematičnosti se mainstreamová část festivalového publika radostí buší do kolen. A po zhlédnutí se tváří jako kdyby právě ztratili svou poctivost, inu stejně jako naše umaštěná a veskrze "velmi sympatická" hrdinka, která svého evidentně prvního junáka pustila do svého klína v sedmadvaceti letech. K tomu nesympaticky otravné děcko, ke vší hrůze ryšavé a otylé, hledající "smysl" svého dětství. A žalem zmírající stará mama pronášející plytká moudra o životě ve snaze najít svým "zatoulaným ovečkám" směr v životě. Sebelítostivé postavy bez osobnosti. No děs... Navíc vizuálně zcela nenápadité a nezajímavé. ()
Tvůrce založil celý film na hereckých karikaturách. V podstatě celý film na oněch postavičkách stojí a padá. Líbila se mi nejvíc například ta Frida, která se tváří jako klasický Fin po pěti pivech. Klasický Fin po pěti pivech totiž neví, co to znamená emoce a zároveň nedokáže do pěti počítat, a Frida byla úplně přesná. Pak se mi líbila její babička, která si v malém Tomovi dokázala najít oporu a ten byl mimochodem také skvělej. Herecky jsem si nemohl stěžovat a byla radost na tento film koukat. Zvláštní mi ale přišlo to, že ačkoliv na filmu pracovalo asi devadesát procent islandského národa, tak se v něm mluví švédsky. Měl jsem tak pocit, jak kdybych pozoroval příběh z nějakého předem nespecifikovatelného prostředí ve Skandinávii, který nemá ani název ani časové rozhraní. Prostě jenom vznikl za účelem malinkého, ale zároveň hodně lidského filmu. ()
Mně tam se všemi bylo tak fajn, že by mě nemuseli dlouho přemlouvat a já bych sedla na cokoliv a nebo do čehokoliv a jela tam za tou nesourodou čtveřicí osůbek hned. Bylo tam nahozeno několik bolístek, které možná v určité míře trápí někdy každého z nás. Já se tam také našla, částečně v Lou, částečně v Tomovi a co se týká Fridy, tak jsem zažila úplně stejnou posloupnost, způsobenou smutkem u svých prarodičů. A mezi nimi pendloval sympatický Henrik, ovšem srdce ho táhlo pouze jedním směrem. Křehký, místy míně úsměvný film se dostal na to správné místo v mém srdci a já neváhám s hodnocením ani sekundu. Mé díky patří určitě i evulience3 za titulky k takovým filmům, co jsem zatím měla možnost vidět. ()
Stačí aby mal niekto problém s komunikáciou a vytváraním sociálnych kontaktov a už je tu problém, a divili by ste sa aký veľký... Myslím, že z tohto pohľadu mala Lou veľké šťastie, že stretla takého chápavého a hlavne trpezlivého chlapíka. Nie každý má v živote také šťastie, a preto sú väčšinou takýto ľudia braní za večne zamračených podivínov, no pritom to tak vôbec nemusí byť. Na prvý pohľad obyčajný príbeh zo života, no zato veľavravný. A mne ulahodilo aj krásne prostredie chladného Islandu. 85/100 ()
Celkom som sa dobre cítil pri sledovaní tohto nenápadného filmu, o ktorom som vopred nič nevedel. V podstate tam boli iba štyria ľudkovia, z ktorých každý si so sebou niesol nošu svojich problémov, ktoré mu viac alebo menej úspešne pomáhali riešiť ostatní. Postavičky to boli bizarné, spočiatku ťažko čitateľné. Nedá sa všetko zviesť na Aspergera, i keď Sagu Noren som v postave Lou trochu cítil. Ani neviem, či by sa dalo na filme niečo zlepšiť. On to bol taký film s primeranými ambíciami, na ktoré dosiahol. A to nie je málo. ()
Obyčejný romantický sladkobol zneužívající k útoku na city Aspergerův syndrom. Sociální fobie uvedená v obsahu je zcela mimo. Stačí-li vám jen povrchní nástin toho, co tato porucha obnáší, jste vyznavači červené knihovny a SPOILER: máte rádi dobré konce, rozhodně po Domovu sáhněte, přes veškerou jalovost škodí v rámci "žánru autistických filmů" pořád míň než Rain Man. Na skutečně pravdivého Aspergera ale mrkněte na tohle ()
90 minút s Lou, Fridou, Henrikom a Tomom bolo sakramentsky málo. Vďaka evulienke3 som si konečne mohla pozrieť tento, aj napriek smutným udalostiam a smutným životom, nesmierne optimistický a dušu hladiaci film. Skvelé! ()
Mohla bych napsat dokonalý komentář k tomuto snímku, a sice takový, že bych přeložila ze slovenštiny do češtiny ten od evulienky3. Domov se mi neskutečně líbil svou.. rázovitostí, přímostí, jasným tahem na branku či jak by se to ještě dalo nazvat. "Umřel tvůj dědeček." - "Ten umřel už před dvaceti lety." - "Ano, a dnes umřel doopravdy." Krásný debut Maximiliana Hulta za 5*. ()
Milujem tieto malé veľké filmy, v ktorých sa vlastne dokopy nič nedeje a sú len akoby vystrihnuté z obyčajného života. Severský minimalizmus v kombinácii s hrejivým príbehom zdanlivo nejdú do kopy, ale tento film dokazuje, že sa to dá. Načo sa nezaoberať zbytočným vysvetľovaním, niekedy stačí príbeh nechať plynúť tak ako život až z toho vznikne jedno nádherné pohladenie pre dušu...Videné v rámci Challenge Tour Special - Filmový lov. ()
Nečekaně hřejivé pohlazení z ledového severu. Při pohledu na Louin chladný výraz bez náznaku emocí jsem si nemohla nevzpomenout na Sagu Norén z Bronu. Ibeh má pravdu, když tady píše, že s Louiným duševním stavem to zřejmě bylo složitější. Každopádně se tahle křehká sonda do zraněných lidských duší s laskavým návodem na léčení pošramocených lidských vztahů moc povedla. Viděno v rámci Challenge Tour 2015:30 dní se světovou kinematografií. ()
Gratulace porotě ke skvělému výběru vítězného snímku Febiofestu. ()
Křehká Lou vůbec nemá ponětí, že její prarodiče žijí, matčin dávný spor s rodiči přešel ve dvacetileté odloučení a teprve náhlé dědečkovo úmrtí rozkryje karty. A právě to přiměje Lou k prvnímu samostatnému krůčku, odjíždí bez doprovodu na dědův pohřeb a navštívit babičku. Ta je příjezdem vnučky nadšená, přivítá ji ve svém domě s otevřenou náručí a srdcem na dlani, ač sama hluboce zraněná nečekaným odchodem milovaného muže. Lou den za dnem poznává nové lidi, nové prostředí a pod babiččiným laskavým dohledem zvládá obtížnou situaci výrazně lépe než kdy předtím. A já otevřeně přiznávám, že jsem si introvertní a zřejmě autistickou Lou zamilovala od první chvíle. Její problém s vyjádřením emocí, s fyzickým kontaktem s cizími lidmi, byť jen pouhé podání ruky či objetí, mi byl více než srozumitelný a vnímám jej jako životní potíž a překážku "běžného" bytí. Tenhle malý kouzelný filmek o tom, co slůvko domov znamená a jaké podoby může mít, je mému srdíčku blízký. ()
Tohle švédské hořkosladké drama vyhrálo hlavní cenu na Febiofestu a tehdy bych ho do první top pětky nejlepších filmů festivalu asi dala. Teď s odstupem času musím snížit na čtyři hvězdičky, ale i tak za zhlédnutí stojí. Příběh naprosto racionální, až asociální Lou, která zjistí, že její už dávno zesnulý dědeček právě zemřel a že má vlastně babičku a vydá se na pohřeb na venkov a poznává tam sebe samu, přinesl krásný zážitek nejen tomu švédofilovi ve mně. ()
Sklamanie, nuda, "autistickosť" postáv. Obvykle vyhľadávam severské filmy o podivínoch a outsideroch. Problém je, že tento ma pol hodinu nebavil a hodinu som mu neveril. Jetnotlivé situácie nasledovali za sebou akoby nahodilo, trochu násilne. Ale ostatným sa to páčilo, tak ma neberte veľmi vážne. ()
Takových příběhů nebude nikdy dost. A kdy žjich dost bude, možná dokáží i něco změnit. Zde každý hledá (někdo to možná už ví), v čem je dobrý a co je dobrého v něm. A všechno zatřešuje hemma/domov. A v něm se také rozplývá jakákoli sociální nedostatečnost. Film je natočen velice citlivě, a to, že všechno dobře skončí (včetně obou pohřbů), se obejde bez krusty romantických ličidel (sem tam nějaký pudr a rtěnka): navíc v rýžování zlata a pelotě může být dobrý jen málokdo! Pozn. 1: Mladý isladský kluk / Maximilian Hult / si udělal režisérský debut... Pozn. 2: Problémem může být ovšem diagnoza dívčinina chování. Dejme tomu, že jde jen o nějaký fixovaný neurotický blud, a nikoli o nějakou poruchu autistického spektra. ()
Skvělý film a to dokonce debut! Jsem nadšena. Opravdu klobouk dolů za režii i scénář! Pan Hult je velký talent a pevně doufám, že za tento film dostane nějaké ocenění. Zajímavý příběh, výborný situační humor svérázných postav, skvělí herci /hlavně Lou a Frida/ i občasný hudební vložky. Film má hlavu a patu, žádný romantický blábol. Jenom bych chtěla doplnit, že Lou nemá pravděpodobně jenom sociální fobii, ale potýká se s nějakým druhem autismu. Neschopnost pochopit a projevit emoce, to musí být občas fakt peklo. Kolem tohoto problému ve filmu vzniká spousta tragikomických, ale krásných situací. No a chlapec hledající s pomocí Fridy, na co že má vlastně talent, nemá chybu. Tak šup s filmem do kin!!!!!!!! Doplnění: "Dámy a pánové... Vítězem Grand Prix letošního Febiofestu je švédsko-islandský film Domov (Hemma)! Jeho režisér Maxmilian Hult převezme na slavnostním zakončení dnes (28. 3.) večer Grand Prix a 5000€ jako odměnu. Dalších 5000€ vloží festival do podpory distribuce filmu. " Gratuluji!!!!! ()
Asi dva roky jsem se odhodlával k tomuto filmu, ale něco mě na něm odrazovalo. Ve finále to byl opravdu dobrý počin. Spíše než žánr drama / romantický bych zvolil drama / komedie, protože z romantična to mnoho nepobralo. Nenudil jsem se ani vteřinu. Strašně mě bavil neschopný kluk, který stále pil kafe a hledal v čem je dobrý. Mám chuť dát skoro i 5 *. ()
Sympatické postavy v príjemnom severskom filme odohrávajúcom sa kdesi na malebnom vidieku. Aj keď smutné udalosti príbeh ohraničovali ako v úvode, tak aj v závere, v podstate to bolo ladené veľmi realisticky a čo sa týka skladby príbehu, bolo to naozaj dosť nenáročné, čo na druhú stranu ubralo na akejkoľvek epickosti, resp. dramatickosti, celého tohto diela. Ako celok síce fajn, miestami aj dosť úsmevné - ale v podstate to nebolo nič také prevratné, čo by povyšovalo tento film nad iné severské rodinne ladené drámy. Tých aktuálnych 86% v hodnotení je naozaj prehnaných. Za mňa 3*. ()
Príjemné švédske prekvapenie. Všetky pocity hlavných postáv filmu akoby prebúdzali vo mne spomienky, akoby som ich dôverne poznal či malého Toma (bože ako som niekedy školu neznášal) či introvertku Lou, alebo taký ten "statočný smútok" Frídy, alebo romantickú náladu zaľúbeného Henrika. Milá švédčina mala v ďaka slovenským titulkom akýsi zrozumiteľnejší charakter. Ďakujem. ()
Dalsi z nekonecne rady severskych filmu ze "zivota". Vyhnane do absurdity, presto lidske, dojemne i zabavne. Velmi zajimave a sympaticke postavy. Pekna hudba, mam pro podobne filmy slabost a tento me bavil. Frida byla super. ()
Reklama