Režie:
Alfred VohrerKamera:
Karl LöbHudba:
Peter ThomasHrají:
Heinz Drache, Elisabeth Flickenschildt, Eddi Arent, Klaus Kinski, Hans Nielsen, Richard Häussler, Gisela Uhlen, Hans Clarin, Eva Ebner (více)Obsahy(1)
Na začátku je zavražděn bohatý lord Lebanon. Na jeho zámek se sjedou hamižní pozůstalí a čeká je šok. Notář jim totiž sdělí znění pouze předposlední závěti. Její závěrečnou verzi si smějí vyslechnout jenom ti, kteří zde stráví šest dní a nocí. Kdo odejde, automaticky ztrácí právo na dědictví. To platí samozřejmě i pro případná úmrtí, a první z nich tak na sebe nenechá dlouho čekat. (Sarkastic)
(více)Videa (1)
Recenze (36)
Vzpomínám, že jsem to viděl ještě za socialismu (česká televize jej dávala 24. 8. 1979 ve 22.15 hod), kdy se mi nejvíce líbila pasáž, jak Sir Hodbridge promítá diapozitivy s "divokými zvířaty". Indický šátek patří k lepším wallaceovkám, ale přece jen tu trošičku chybí tempo, smysl pro gotizující atmosféru starého zámku i vhodnější výběr herců, tak jak to uměl Harald Reinl (např. Tajemný mnich). Pravda, spatříme tu výrazné herce jako Klause Kinského, E. Flickenschildtovou či S. Schürenberga (škoda, že nedostal tento distinguovaný postarší gentleman více prostoru), ale bohužel byly tu značné rezervy ve výběru postav "pěkné dívky" a "neohroženého klaďase". Prostě, k pitoresknosti chybí Karin Dorová, Lex Barker nebo alespoň Joachim Fuchsberger. Jinak Hans Clarin jako jednostranně nadaný klavírní virtuos s pohledem šílence byl vynikající. Ve filmu zazní ukázky Chopina, Čajkovského, Beethovena... ()
Ať již wallaceovky točil kdokoliv, výsledky byli skoro vždycky stejné. Příběhy mají dost často stejnou strukturu (zámek, dědictví, tajemný vrah), podobné obsazení i naprosto nepadnoucí hudbu Petera Thomase. Přesto musím uznat, že se mi tato adaptace líbila více, než Tajemný mnich, nejspíše kvůli téměř stoprocentní natáčení v ateliéru, kde se dá tak krásně kouzlit s atmosférou. ()
Pěkně pitoreskní, vražedný spektákl. Je otázkou, zda je to vůbec detektivka. Velký detektiv zcela chybí, ten samozvaný má pramalé úspěchy, všichni podezřelí jsou mu postupně mordováni a vraha nakonec eliminuje věrný psík . K tomu všechny ty romantické kulisy-staré sídlo, tajné chodby. Spíše ještě morytát s názvuky gotického románu než detektivka. Tomu nakonec odpovídá i zpracování, které snad i v roce 1963 muselo vypadat staromilsky, spíše jako film z let čtyřicátých. Právě to však přispívá ke kouzlu tohoto filmu, podobnému kouzlu očtených sešitků brakové četby nalezené v kufru po dědečkovi. . Přitom je celý příběh tvůrci samými trochu shazován-komickými vložkami Eddiho „Motýlkáře“ Arenta jako ultrakorektního britského sluhy a konec konců i samotným závěrem. Prostě celý film se vůbec netváří vážně, sám se prezentuje jako krvavé pimprlové divadlo. Pěkné obsazení rolí staré lady a jejího šíleného syna, potěší i Klaus Kinski. K dokonalosti opravdu chybí, jak zde uvedl Mariin, lepší „kráska v nesnázích“ a lepší „velký klaďas“. ()
Temný gotický zámek, venku bouře, uvnitř spletité tajné chodby... černý pavouk, starý indický šátek a jedna rafinovaná závěť... série záhadných vražd a vyšetřování může začít. Moje druhé setkání s Heinzem Drachem coby vyšetřovatelem anglického střihu nakonec dopadlo i možná lépe, než minulý měsíc v předchozím kousku Der Zinker. Občasné pomrkávání celého filmu k menší parodii mi v případě brakové detektivky rozhodně nevadilo a po skvělém rozuzlení + následní série závěrečních vtípků jsem se rozhodl tentokrát zaokruhlit mé hodnocení směrem nahoru k slabším 4 hvězdičkám. Jen mě trochu překvapuje, že zatímco v Československu jsme ve stejnou dobu stvořili majora Kalaše, kriminalisty Líbala s Tůmou, legendárního Pacínka a další dnes již legendární postavy krimi žánru na domácí scéně, v Západním Německu sahali tvůrci filmových detektivek celá 60. léta po cizím dílu britského autora. Čímž zpětně v mých očích tvůrci soudobých československých kriminálek s ryze původními náměty ještě více stoupli. [75%] ()
Velmi zdařilá detektivka ala Deset malých černoušků, která navíc obsahuje slušnou dávku ironie (kumulovanou zvláštně v postavě Bonwita); divák si chvílemi není jistý, zda jsou některé scény myšleny vážně nebo parodicky. A já osobně bych se možná bavil ještě více, kdyby se mi při sledování podařilo dříve naladit na způsob humoru. Navíc jsem díky Indickému šátku pochopil, odkud se vzal nejeden z prvků připomínaných ve Vraždě na večeři. Úsměvný konec už je jen pouhou třešničkou na dortu tohoto zdařilého 4*-vého počinu. ()
Galerie (12)
Zajímavosti (1)
- Ve 25. minutě, když se paní Tillingová (Gisela Uhlen) baví s panem Tannerem (Heinz Drache) a posléze si nanáší krém na obličej před zrcadlem, hraje v pozadí skladba „Moonlight Sonata“ od Ludwiga van Beethovena, kterou v roce 1988 předělala britská kapela Depeche Mode a vydala ji na svém singlu Little 15 (1988). (Trajektt)
Reklama