Režie:
Otar IosselianiKamera:
Philippe ThéaudièreHudba:
Nicholas ZourabichviliHrají:
Katja Rupé, Alix de Montaigu, Pascal Aubier, Mathieu Amalric, François Michel, Bernard Eisenschitz, Maïté Nahyr, Jean-Pierre BeauvialaObsahy(1)
Marnivé manželky a nestálé milenky, obelhávaní manželé, zloději kradoucí opakovaně v různých bytech tentýž obraz zaplňují prostor Iosselianiho snímku, jehož hlavními hrdiny jsou plátno z 19. století a porcelánový servis ještě o století starší. Obě relikvie dávno minulých dob putují v nekonečném koloběhu krádeží a koupí rukami dam z vyšší společnosti přes překupníky k prostitutkám a vlivným mafiánům.
Svět francouzské buržoasie i její odvrácené strany v podobě vychytralých příživníků je propojen klubkem lží a podvodů, hledáním vlastního požitku, kalkulem a lhostejností k neštěstí druhých. Deziluzivní pohled Iosselianiho není pohledem mizantropa, ale střízlivým posouzením současného stavu společnosti bez jakéhokoli náznaku moralismu. Vrcholně stylizované přesto velmi přirozeně působící zachycení běžného života neprofesionálními herci tvoří i zde jádro autorova nezaměnitelného rukopisu.
(oficiální text distributora)
Videa (1)
Recenze (8)
Velmi zvláštní film. Fragmentární a roztříštěný děj, v němž sledujeme střípky ze života několika pařížských postav a postaviček, které spolu příliš nesouvisí, ale zároveň do sebe perfektně zapadají. Od prvních Iosselianiho filmů se Oblíbenci luny poměrně dost liší, ale s jeho posledním sovětským filmem Pastorále mají velmi mnoho společného. V podstatě žádná výraznější zápletka, žádné napětí ani akce a ani žádný výrazný humor, zkrátka jen fragmenty, v nichž se Iosseliani snaží zahlédnout celkovou realitu světa. ()
Tenhle Iosseliani je jeden z nejlepších, které jsem viděl. Je ale složitý - hodně postav, zápletek, emocí, přeskoků; hodně rovin. Možná proto je tu v modrých. Styl ještě piloval, leccos je jen lehýnce nahozené a jak kdyby ze srandy, výraz je tu ale závažnější než co znám z jeho pozdějších prací - jde o životy. Krom Etaixe a Tatiho tu poprvé vnímám i značný vliv Buñuela - ty propletence i to demaskování absurdit mají surreálný šmrnc. Nepochytal jsem zdaleka všechny souvislosti, ale nevadilo mi to - celek dává jednoznačně najevo názor i postoj tvůrce. Krásné kino! ()
Několik poznatků z filmu, které jsem si odnesla, než jsem usnula spánkem spravedlivých: když kůň šlápne na talíř, talíř se rozbije, v Paříži se stojí fronty na taxík, pes je schopen během jízdy v autě teleportace ze sedadla vedle řidiče na sedadlo za řidičem a zpět. Pokusila jsem se dát filmu druhou šanci, nevyšlo to. Je roztříštěnější než Godardův Socialismus a má-li nějakou myšlenku, podařilo se jí celkem pečlivě přede mnou schovat. ()
Další z řad pseudointelektuálních art filmů, který jsou svýma dialogama a monotóním vyzněním naprosto o ničem, plno nezáživných postav spolu klábosí a člověku je úplně jedno o čem (někdy je dokonce není ani záměrně slyšet), situace, které proběhnou téměř bez povšimnutí a absolutně mi je jedno proč se staly, jediný co jsem pochopil je, že se v každé domácnosti občas rozbíjí porcelán, ať už omylem, nebo v záchvatu zuřivosti, teda žánru "podobenství" se budu na dlouhou dobu vyhýbat obloukem. ()
Zvláštny a zaujímavý film, u ktorého si nepamätám, prečo som si ho nahral, keď má "iba" 69 %. Neľutujem však, pretože takýto film nevidí človek každý deň. Je pravda, že som si ho začal vychutnávať až po prvej tretine, keď som vytušil zámer jeho tvorcov. Celý film som mal pocit, že hľadím do veľkého ľudského mraveniska, kde sa cesty jednotlivcov stretajú a rozchádzajú a jednotiacim prvkom je možno obraz, ktorý sa postupne zmenšuje ako šagrénová koža a servis, postupne sa meniaci na črepy. Neviem, či mám záujem vidieť viacero podobných filmov, ale tento stál za zhliadnutie. ()
Galerie (12)
Photo © MK2 Diffusion
![Milenci luny - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/160/005/160005699_422f6b.jpg)
Reklama