Obsahy(1)
Příběh desetileté dívky, která unikla z deportačního vlaku a pokračuje 6000 km dlouhou cestu zpátky do své vlasti. (Severský filmový podzim)
Recenze (17)
Konečně jsem se dočkal litevského filmového nářezu. Tento kousek totiž přináší příběh, který sice není úplně násilný a krutý, ale hrůzy poválečného období i přesto dokáže vyprávět nepřímými momenty a nebo záběry, které dokáží mluvit vysloveně sami za sebe. Příběh malé Marušky mě úplně dostal. Prošla si hrůzami války trošku jinak a s těžkým pochopením. Na druhou stranu měla štěstí i na dobré lidi, takže si její dušička prošla vysloveně peklem, ale mohla na tom být klidně i hůř. Přesně jak říká uživatel danliofer, k tomuto filmu by se dalo přiřadit mnoho vlastností, ale určitě ne fakt, že by měl být černobílý. Otevírá tu opravdu mnoho otázek a všechny mají společné jedno - lidskost. Závěrečná scéna mě k tomu všemu bodla do srdce tak, jako nacistická dýka. ()
Film vypráví dosti smutný příběh litevské holčičky z období masových deportací litevců na Sibiř. Na to z jaké je film doby, zobrazuje poskrovnu násilností a spíše se zaměřuje na lidi, které malá Marija cestou potkává. Děj nezrychluje ani nezpomaluje, prostě si plyne a ukazuje, jak instinkty přežití hlavní hrdinku zocelily a pomohly jí dospět. Hrozně krutá doba, ale film byl natočen jemně a i když mu chyběla větší dramatičnost, nechci mu dát jen čtyři pecky. ()
Moc pěkně udělaný film. Marii se podaří uniknout z transportu jedoucího na Sibiř. Chce se vrátit domů, do Litvy, ale cesta je nehostinná a velmi dlouhá. Jak Marie přežije zimu? Koho cestou potká? Ve filmu mnohokrát uvidíte, jak v té době lidé v Rusku žili. Jak se báli různých komisařů a výběrčích, jak často nemohl věřit soused sousedovi. Tato cesta se mi moc líbila a ráda se na film zase někdy podívám. ()
Film zobrazuje stav sovietskej spoločnosti po WW II. Píše sa koniec roku 1948 a Josip Visarionovic posiela politických a vnútorných nepriateľov do Gulatov v čom má dokonalú prax. Prišli na radu aj obyvatelia Litvy. Dievčaťu Márii - Máše sa podarí z transportu ujsť a na svojej skoro dvojročnej 6000 km dlhej ceste z Altajskej oblasti do rodnej Litvy stretáva vzorku sovietskej- komunistickej spoločnosti a ludských duší tej doby, od typickej ruskej babusky s veľkým srdcom po vyvrhelov spoločnosti až sadistov. Zaujalo ma že je to Litva/Ruský film, aj na základe tohto filmu litovci to pod Moskvou a komunistami nemali ľahké a predsa aspoň vo filme našli spoločnú reč. A je to určite lepšie ako filmy s detským predstaviteľmi v holocaustovych filmoch. ()
Návrat domů člověku ztrpčuje kdeco a kdekdo. Režisér se snažil využívat postupů mistrů, ono to však takto nefunguje, myslet si, že zkopíruji fragmenty a bude to fungovat je naivní. Ale co asi nejvíc ubližuje tomuto filmu je překrásná Bachova skladba, která je tak nadužívaná, že se z ní stává kýč. A přitom tak hezký film to mohl být, ovšem pokud by se rozhodl režisér pro neopulentnost a vydal se cestou prostoty. ()
Galerie (4)
Zajímavosti (1)
- Představitelkou Mariji, hlavní dětské role, je mladá litevská herečka Anastasija Marčenkaitė. V době natáčení Výletnice jí bylo 11 let, je to její filmový debut. Za tuto roli dostala Stříbrného jeřába (Sidabrinė Gervė), litevskou prestižní filmovou cenu. Je její nejmladší držitelkou. (Viviane)
Reklama