Režie:
James Napier RobertsonScénář:
James Napier RobertsonKamera:
Denson BakerHrají:
Cliff Curtis, James Rolleston, Kirk Torrance, Tuhoe Isaac, James Napier Robertson, Andrew Stehlin, Miriama McDowell, Andrew Grainger, Wayne Hapi (více)Obsahy(1)
Snímek Černý jezdec je inspirovaný skutečným příběhem Genesise Potiniho, vynikajícího novozélandského šachisty trpícího závažnou bipolární poruchou, který až do své smrti v roce 2011 bojoval za lepší budoucnost znevýhodněných dětí. Provokativní a emocionálně nabité drama Černý jezdec inspirované skutečným příběhem charizmatického, vynikajícího, i když téměř neznámého novozélandského hrdiny a mistra v bleskovém šachu Genesise Potiniho, pojednává o muži, který i navzdory nepřízni osudu hledá odvahu vést ostatní. Smysl a naději nachází v tom, že znevýhodněným dětem ze své komunity předává svůj dar. Je to film o dvou ztracených duších, které si vzájemně dodávají sílu jít dál - a navzdory skepsi ostatních v sebe bezmezně věří. (Cinemax)
(více)Videa (1)
Recenze (17)
Když někdy u stolu padne dotaz na herce s maorskými předky, okamžitě se mně vybaví Cliff Curtis. Na druhou stranu nepředpokládám, že něco takového by u stolu vůbec kdy mohlo padnout, protože tipuju, že na novozélandský film v celé republice kouká asi taková tisícina procenta celého obyvatelstva naší země, čímž želám Cinemaxu za to, že mi takový filmový zážitek nabídl. Černý jezdec určitě není špatný film a s radostí bych ho doporučil komukoliv, kdo má rád životní příběhy. Tři hvězdy tu ode mě nejsou kritikou, jako spíš skutečností, že mi úplně nesedl styl vyprávění samotného příběhu Genesise Potiniho. Cliff Curtis ho může hrát sebelíp, ale když mi film pořádně nevysvětlí podstatu duševní nemoci jeho postavy, těžko budu rozumět tomu, co pak ve filmu vytváří. Naštěstí film nebyl jenom o něm, ale i o tom, jak si Maoři na samotách mimo města vytváří gangy, se kterými byste se určitě nechtěli setkat. Mám pocit, že z nich by měli strach i kovaní Hells Angels z amerického zapadákova. ()
„Můžu jim pomoct. Dám jim cíl. Potřebujou nějakej cíl, smysl. Kdo ví, co se pak stane?“ - „Já vím, co se stane. Nasadíš jim do hlavy ten úžasnej nápad, pak tě zas něco vykolejí a už tě nikdy neuviděj. Nepotřebujou nějakej vybájenej turnaj. Některý nemaj ani rodiče. Znaj jen gangy a polepšovny. Ani je to nezajímá. Potřebujou lidi, který vždycky přijdou, Gene. Stabilitu!“ A právě stabilita je věc, se kterou Genesis bojuje ze všeho nejvíc…Na hlavního hrdinu je smutný pohled. Umí sice šachy, ale má problémy s hlavou a spoustu lidí už zklamal. V jádru je to však dobrák, který se snaží věci změnit. A divák mu fandí. Stejně tak vyloučeným lidem kolem něj, kteří mu začnou tvořit novou rodinu. Zároveň má o něj publikum strach, aby znovu neselhal, protože nová šance už přijít nemusí…Tempo vyprávění není z nejsvižnějších, ale k tomuhle filmu se hodí. A trocha toho napětí také nechybí, vůbec celá pasáž z Aucklandu se podařila. Závěrečné vysvětlení je takovým malým balzámem na duši. Podařená podívaná o vyděděních, za mě solidní 4*. ()
(Po)malé drama ze špinavých novozélandských uliček a dušiček dětí z periferie. Já si nemohl pomoci, ale mně to celé bylo tak nějak trochu jedno, ty postavy bez příběhů, i když uznám, že tam byly i některé povedenější momenty, šachová tématika mě bavila, stejně jako výkon Cliffa Curtise, který sice není žádný Hoffman, ale docela se snažil. (Z Cliffa Curtise se pro mě mimochodem stala výkladní skříň novozélandského filmu, podobně jako z Madse Mikkelsena v případě toho dánského.) Jinak i zde je přítomno obvyklé "sociálno" (takové to malé domácí mlácení), na což jsem ze Zélandu už zvyklý. Tedy z tamějších filmů :-) No jo, holt Zéland není jen lístí nalepené na stromech a chlupy na nártech, že... ()
Nemáte pocit, že se díváte na film, ale že jste jeho účastníky. Vynikající drama z Nového Zélandu a když jste Maour, máte to sakra těžký. Když jste výborný šachista a máte bipolární poruchu, to je dílo. A když máte synovce, kterého táta svazuje s tradicemi, to už vůbec není žádná hitparáda. Před Genesisem Potinim se lze jen poklonit. ()
Hezký příběh o člověku, který i přes své onemocnění dokázal dát svému životu smysl. Zezačátku mi dělalo trochu problém zvyknout si na ten hrubý způsob zacházení, v tomto ohledu se mi na to nekoukalo dobře. Poslední třetina to vytáhla. Váhám mezi pěti a čtyřmi hvězdami, pro některé momenty, které zdržují a zbytečně prodlužují délku (dlouhotrvající pohledy postav do blba) nakonec plný počet nedávám. ()
Galerie (7)
Zajímavosti (1)
- Vo finále pri rošáde potiahol chlapec najskôr vežou, čo nie je dovolené (najskôr sa musí ťahať kráľom až potom vežou). (Peter Bračík)
Reklama