Scénář:
Takao JošiokaHudba:
Masaru JokojamaHrají:
Nacuki Hanae, Risa Taneda, Ai Kajano, Mamiko Noto, Acuko Tanaka, Stephanie Sheh, Minako Kotobuki, Jukiko Morišita, Ari Ozawa, Inori Minase, Júko Iida (více)Epizody(22)
-
Monotone/Colourful (E01)
-
Júdžin A (E02)
-
Haru no Naka (E03)
-
Tabidači (E04)
-
Donten mojó (E05)
-
Kaerimiči (E06)
-
Kage sasajaku (E07)
-
Hibike (E08)
-
Kjómei (E09)
-
Kimi to ita kešiki (E10)
-
Inoči no akari (E11)
-
Twinkle little star (E12)
-
Ai no kanašimi (E13)
-
Ašiato (E14)
-
Usocuki (E15)
-
Nitamo no dóši (E16)
-
Twilight (E17)
-
Kokoro Kasaneru (E18)
-
Sajonara hero (E19)
-
Te to Te (E20)
-
Juki (E21)
-
Harukaze (E22)
Obsahy(2)
Po smrti matky ztratí její zázračný malý pianista vůli hrát. Ale setkání se svobodně smýšlející mladou houslistkou převrátí jeho život naruby. (Netflix)
Recenze (30)
Zase jedno z těch anime, který se zpočátku tváří zajímavě, v průběhu to klesne nízko a pak závěr je největším over-killem. Čekal jsem nějaká hluboká životní moudra, které tu sice jsou, ale v ne takové kvalitě, jak jsem očekával a celý příběh je spíše jedným emocionálním výlevem (speciálně pak poslední díl). Po shlédnutí jsem měl stejný dojem jako po shlédnutí anime Clannad - samozřejmě se jedná o dvě žánrově rozdílná anime, ale mám konkrétně na mysli něco jiného (lidi, kteří viděli oboje si to spojí dohromady, jinak bych musel příliš spoilovat). Sice nevím jak si stojí tohle anime v porovnání s ostatními podobně zaměřenými anime na klasickou hudbu, ale možná díky tomu jsem to dokázal ocenit trochu více, než kdybych je viděl. Ona myšlenka oněch rozdílných emocí, které "hráči" vkládají do své hudby se mi opravdu líbila a to samý bych mohl říct i oné motivaci (pádech a vzestupech). Navíc se mi líbilo, že to není jen čistě o té hudební stránce (možná proto jsem byl schopen i to shlédnout), ale také té dramatické a romantické stránce. Na druhou stranu rozhodně musím kritizovat postavu Koseie, který mi v některých momentech doslova lezl na nervy. Naopak Kaori bych tam asi hodnotil nejlépe. Dále bych kritizoval nějaká ta rádoby "moudra", protože jsem filosof, ale to nemá smysl tu rozebírat do detailu. Závěrem bych řekl, že hudba byla celkem taková příhodná pro tu atmosféru a co se týče animace, tak tam bych měl výhrady (občas mužské rysy u žen nebo ono hnědé stínování). ()
Keďže som jedna z tých, ktorí si vopred prečítajú obsah posledných epizód, vedela som, do čoho idem. Mala som obrovské očakávanie, pretože mi každý naokolo hovoril, aké je toto anime úžasné, a musím uznať, že mali pravdu. Nebolo úplne topkové, no rozhodne malo niečo do seba. Dve neopätované lásky boli vykreslené nádherne a emócie, ktoré postavy zažívali, boli až bolestivo realistické. Niektoré reakcie mi však prišli až príliš prehnané. Už som si zvykla na to, že v anime je bezvýznamné kričanie celkom bežné, no občas mi naozaj uniká jeho zmysel. Kaori mi spočiatku liezla na nervy, predovšetkým kvôli jej správaniu, no napokon som si našla cestu aj k nej. No a koniec... Ten bol nádherný. ()
Sbírka těch největších klišé, které se dají v anime najít. Utahané, předvídatelné, s otravnými postavami obsahující snad všechny otravné vlastnosti. Linie se "smířením" s tyranskou matkou mě vyloženě naštvala. Jen nějaká ta hudba tam byla docela pěkná. Spíš drobností je, že ač to obecně vypadalo pěkně, nelíbilo se mi ztvárnění úst postav. Na ty jsem si zvykal dlouho. 35 %. ()
Velmi pěkné dílko. Na nic si nehrálo. Jednoduchý děj, prostě podaný. Pro mě to byla kronika jednoho smutně krásného roku... S oslavou Chopina. ()
Abyste mě pochopili, nemyslím si, že se jedná o špatné anime. Určitě jde o unikát a spoustu lidí bude pomalé tempo příběhu bavit a nebude je otravovat neustálé omílání dětského traumatu hlavní postavy. Ale mě to prostě nebavilo. Nebo, lépe řečeno, předloha byla zábavnější. Ano, u muzikálního anime preferuji kreslenou podobu, u které si zmíněné skladby prostě pustím na YouTube, poserte se. Ne, vážně, manga vyobrazuje příběh zcela odlišně a oproti anime jsem necítil nehoráznou nudu u většiny scén, kde Kósei už po padesáté brečí nad jedním traumatem. A to já mám ubrečené anime protagonisty rád. Sakra, mým nejoblíbenějším anime je Neon Genesis Evangelion. Ale tady? Pro pána boha, dej mu už do háje pusu, ženská. Já chápu, že dětské trauma jen tak nezmizí, ale anime ho vyobrazuje jednotvárně a neomaleně. Ale pokud dáme mé otrávení z traumatu MC stranou, tak co se animátorům rozhodně povedlo, je animace. Animace je zábavná a pokud došlo na koncertní představení, tak jsem byl prostě unesen plynulostí a správností animace stisknutí kláves klavíru. Samozřejmě i hudební kompozice pro tento snímek je špičková a je to bezpochyby největším plusem tohoto seriálu. Ale ta nuda, no bóže. Osobně bych řekl, ať si radši přečtěte mangu, ale anime je ucházející alternativou, pokud, já nevím, neumíte číst. 7/10. ()
Musím říct, že to je jeden z mála seriálu, kde zatím čiší emoce z každé epizody. Uběhlo zatím jen pár epizod, ale během každé z nich Vás bude hřát takový ten pocit u srdce. A nejen z napětí jak to s nima dopadne, ale také z romantiky a kvůli problémům hlavního hrdiny. Jsem skutečně zvědav jak se příběh bude dál vyvíjet a nebál bych se říct, že minimálně pro mě je Shigatsu wa kimi no uso nejlepší anime podzimní sezóny. Možná že i nejlepší romantika roku. ()
Osobně na mě seriál zapůsobil stejně jako film výchozí bod. Myslím po psychické stránce. Co se týče zpracování děje, postav a hudby, tak to musel vybrat a zpracovat naprostý génius. Každá chvilka v tomto anime je výjimečně citlivá a nenechá jedno oko suché. Příběh je velmi propracovaný i když z druhou hlavní postavou velmi čitelný, ale není se čemu divit, když se jedná o drama. Drama a nebo tragédie přece nemohou skončit šťastným koncem a bohužel pro mě, že jsem si toto anime pustil. Ale nelituji toho. Je příjemné, když Vás hned první díl uchvátí konceptem a skvěle podloženou hudbou v pozadí každé emocionální scény. Za mě jedině 5/5 , samozřejmě každý si v tomto anime přeje aby to skočilo šťastně, ale není tomu tak a proto je to tak výjimečné. Budu se tím ještě hodně dlouho trápit, ale je to jedno z nejlepších anime seriálu co jsem kdy viděl ()
Krásné anime, skvělá podívaná... jen je tu cosi... Arima, Arata...chvílemi mě napadá, nedívám-li se na nějaké vylepšené Chihayafuru? ()
Velmi zajimavá podívaná, první polovina byla v podstatě komedie s prvky psychologickeho dramatu (skrz vztah Kóseie a jeho mrtvé matky), celkově se v první polovině soustředíme hlavně na Kóseie. Druhá polovina je mnohem temnější a depresivnější, dostáváme se pod kůži více postavám (Tsubaki nebo Nagi) a dozvídáme se proč je toto anime označováno jako velmi smutné. A že těch slz bylo (hlavně u posledních tří epizod to jsem bulel jak želva :D). Mám asi jen jedinou výtku. Občas je to hrozně zdlouhavé (třeba to, že je jedna hudební soutěž rozdělená do 4 epizod), ale řekl bych, že to je hlavně kvůli množství hudebních scén, kterých tu je mnoho...jinak krásná animace (chvíli mě hrozně iritovaly "rty" postav, ale po chvíli jsem si zvykl), proklesené postavy a krásný soundtrack...opět si z toho můžete vzít něco čím zlepšit sám sebe (v tom tyto romantické anime zbožňuji)...4,75/5 ()
Je to nejlepší anime? Ne. Zapomenu ho někdy? Taky ne. Šigacu wa kimi no uso není perfektní, ale i přesto se dostalo na moji top 10 a to hlavně proto že i když díly nemají vždy zápletku, jsou zajímavé a přivedou vás k slzám. Nejsem si jistý co je na Šigacu wa kimi no uso tak skvělé, ale jistě vím že mě pocity z tohoto anime ještě dlouho neopustí. Za mě 10/10 ()