Režie:
Philippe LabroScénář:
Jean-Patrick ManchetteKamera:
Pierre-William GlennHudba:
Reinhardt WagnerHrají:
Claude Brasseur, Dayle Haddon, Jean-Claude Brialy, Gabrielle Lazure, Jean-Louis Trintignant, Robert Hirsch, Jacques Dacqmine, Yves Beneyton (více)Obsahy(1)
Za bílého dne je přímo v soudní síni zastřelen známý advokát.Případu se ujímá komisař Martin Griffon.Ještě netuší, že to nebyla vražda poslední a že jsou do ní zapleteni lidé, o nichž by to ani v nejmenším neřekl.Jeho zvídavost jako by zburcovala vosí hnízdo. Griffon se ocitá uvnitř spletité sítě politiků, obchodníků i policie, kde síla , moc a zločin pomalu, ale jistě stahují kolem jeho krku smyčku... (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (25)
Jako milovnik francouskych krimi nemuzu jinak nez byt nadsen. A to navzdory nekdy mozna silnym zanrovym klise jez scenar i rezije bezesporu nabizi. Nad timto "nesvarem" totis s chuti privru oci, hlavne, kdyz Claude Brasseur bude zase tak skveli zahorkli hrdina, Gabrielle Lazure zase tak krasna novinarka a Jean-Louis Trintignant predvede opet skvele svoje herectvi jez hrave obsahne takovou skalu ruznych charakteru. ()
Kriminální hyperbola s poněkud teatrálním pojetím zločinu, ale vysoustružená na starém dobrém soustruhu s ostrými noži drsné francouzské kriminálky. Nade vše pak vyniká Brasseurův drsný a věčně chrchlající antisympaťák komisař Griffon, jehož živočišná postava přidává vítaný lidský rozměr. Zejména jeho vztah s novinářkou Bergerovou byl zas jednou moc hezké filmové klišé, které se snad nikdy neomrzí a vždycky pohladí (..Co po mně ještě chceš? Abys mě měl rád..) Spokojená čtyřka. ()
Drsný komisař, který hulí jako fabrika, kašle jak tuberák v jednom kuse chlastá pivo a kuráže má tolik jako Harry Callahan a Joe Hallenbeck dohromady. Drsné kriminálky můžu a dlouho jsem uvažoval nad 4* ale nakonec jsem si uvědomil, že film nemá nic co by mě donutilo si ho pustit znovu a ke konci jsem se docela začínal nudit. ()
Brasseurovi padne role jako ulitá. Jeho komisař Griffon hulí jako fabrika, kašle jako tuberák, zubama otvírá jednu pivní láhev za druhou a přitom trousí ironické poznámky, hlavně však s buldočí houževnatostí jde za svým cílem - odhalit pravdu o sérii vražd a korupčním skandálu, který se skrývá v jejich pozadí. Jak velí zákony žánru, nadřízení mu hází klacky pod nohy, ale na druhé straně mu pomáhá mladý inspektor Gomez a hlavně jedna krásná novinářka. (Zuřivá reportérka je postava značně klišovitá, její představitelka je však natolik půvabná, že se to dá snadno vydržet). Zápletka je patřičně důmyslná a děj má rychlý spád. Celkem vzato je "Zločin" (podobně jako třeba "Poslední adresa" nebo "Tři muži na zabití") velmi dobrou ukázou francouzské společenskokriticky zabarvené kriminálky, které čtvrtstoletí uplynuvší od jejího vzniku ubralo jen velmi málo na divácké atraktivitě. ()
Je to nějakých 20 let co jsem to viděl a dodnes si pamatuju tu scénu ve výtahu. Když to začalo, máma mě chtěla odehnat od televize, ale já zůstal až do konce. Typická francouzská kriminálka vrcholného období, drsné prostředí, osamocený hrdina, zkorumpovaná státní moc, syrové přestřelky. Dávno před érou politicky korektní komisařky Lescautové. ()
Galerie (1)
Photo © Union Générale Cinématographique (UGC)
![Zločin - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/160/175/160175077_e9facc.jpg)
Reklama