VOD (1)
Série(3) / Epizody(30)
Obsahy(2)
Muž s jizvou na obličeji provozuje půlnoční bistro v zapadlé uličce čtvrti Šindžuku. Nikdo nezná jeho jméno ani minulost, ale zákazníci mu chodí vyprávět svoje příběhy. (Netflix)
Recenze (6)
Vlastně ani nevím proč za 4. Celé je to strašně vykonstruované, do bistra zabloudí asi každý z Japonska, kdo je zrovna potřeba a příběhy jsou takové průhledné a předvídatelné, ale tak nějak to funguje. Má to přátelskou atmosféru, není to k smíchu, ale spíš občas úsměvné, líbí se mi, postavy, co se tma objevují opakovaně, i když nemají důležitou roli, ale zároveň je zajímavé, jak do bistra vždy zajdou zrovna ti lidé, kteří mají s příběhem nějakou spojitost nebo mají, co říct. Ono by se jich tam asi ani víc nevešlo, jak je to tam malé. Jídla někdy zajímavá, často velmi prostá, spoustu bych si asi nedal, ale vidět je poskytuje zajímavý náhled. 70 %. ()
Já vlastně nemám moc ráda, když se příběhy točí kolem jídla. Nějak mě nebaví koukat na lidi, co vaří, vždyť nemám ráda ani pořady o vaření. Ale tohle je jiné. Je to vstřícné, hřejivé, přívětivé, prosté. A vlastně to ani není tak o vaření, jako o požitku z jídla. A taky jsou tam příběhy těch lidí, co se jdou najíst po půlnoci do jedné hospůdky v zapadlých uličkách, kde jim rozhodně víc jak tři skleničky nenalijí. Je to příjemně poklidné a řekla bych, že nostalgické. Člověk na to musí mít náladu. ()
Dost dlouho jsem si říkal, proč tam chodí takoví extravagantní lidé. Pak jsem si vzpomněl na to, kolikrát bych/jsem podobný podnik navštívil já. Mockrát ne. Přesto bych ale uvítal větší variabilitu, ať už mezi stálými návštěvníky nebo mezi těmi epizodními, zejména co do běžnosti povolání (zde misky vah tíhnou spíše k těm méně obvyklým). Celou show (viděny 3 série) pro sebe stejně krade ústřední Master. Všechno jeho jídlo vypadá chutně. Tenhle seriál je všechno, co jsem chtěl, aby byl Bartender - pohodová atmosféra a uklidňující, slice-of-life lidské příběhy. Seriálu je však i tak dost co vytknout - podezřele často vycházejí náhody ve formě "osudových" setkání. Podezřele často se taky jedná o klasické "boy meets girl" nebo "girl meets boy", což je sice fajn prvních pár dílů, ale stihne se to přejíst a ke konci už jsem nad "problémy" tohoto typu kroutil očima. Ne, že bych čekal řešení problému globálního oteplování nebo jak zastavit např. COVID-19, ale určitě lze vymyslet i něco zajímavějšího než jen běžná vztahová dramata. Vždy však s jistotou díl skončí sympatickým rozloučením od ústředních postav společně s radami do kuchyně pro přípravu pokrmu daného dílu, v titulcích proběhne slideshow b-roll fotografií a já vesele klikám na další epizodu. Ovšem než pustím PLAY, musím se ujistit, že mám před sebou také něco dobrého k jídlu. ()
Jak to říct - myslím, že dřív by mě takové věci nelákaly, ale v průběhu posledních let jsem byla v Japonsku několikrát a přesně v takových naoko zapadlých a přitom vždy plných a naprosto přátelských hospůdkách jsem se cítila nejlépe. Vejde se tam tak 8 lidí, uprostřed bar, přičemž majitel nalije, co chcete a uvaří, oč si řeknete. Štamgasti si chodí popovídat a turisti se baví. Mnohá jídla znám, vaříme je i doma a kolikrát jsme nějaký recept odkoukali. A jako melancholická upomínka je to prostě bezva. ()
Já bych se na to asi nepodíval, ale sensei mi to doporučila. Ze začátku dobré, ale poslední dva díly mi vzali chuť do dalších sezón. Má to pěknou atmosféru, je to hodně komorní dozvíte se i triky k lepšímu vaření, ovšem u některých příběhů mi vadilo, že jsou až moc neobyčejné. Horší 4*. ()
Midnight dinner rozhodně není show o vaření. Sice se točí kolem jídla, ale to je jen kulisou k jednotlivým mini příběhům. Ty jsou většinou sympatické, a přes určitě nesnáze zpravidla končí dobře. Pohodová show se zajímavými příběhy a příjemnými stálými hosty z této zapadlé izakaye kdesi v Tokiu, doprovázena skvělým soundtrackem. Takže master! Toto je srdcovka! ()
Reklama