Režie:
Raf ReyntjensScénář:
Raf ReyntjensKamera:
Rik ZangHudba:
David van der HeydenHrají:
Gene Bervoets, Noortje Herlaar, Jeroen Perceval, Pascal Maetens, Line Pillet, Charlotte Timmers, Marie-Louise Stheins, Pieter Verelst (více)Obsahy(1)
Mario je řidič, řidič dálkového autobusu. Takový, jakého známe všichni, věčně zachmuřený a nevrlý, znuděný svým životem, manželstvím i prací. Autobus je ale jeho hrad a co řekne Mario, to platí. Mario vozil svým autobusem celý život důchodce k moři do Chorvatska a teď se sám chystá do důchodu. Jako poslední kšeft přijme speciální zakázku. Do kempu k moři totiž místo spořádaných občanů veze partičku hlasité mládeže směřující na hudební festival. Vzájemná nevraživost na sebe nedá dlouho čekat. Jenže tahle poslední výprava autobusu Paradise Trips dá Mariovi šanci vzpomenout si, jaké to je radovat se, užívat si života, oprostit se od starostí a taky díky ní dostane druhou šanci najít cestu ke svému synovi, kterého roky neviděl a nikdy mu nedokázal říct, že ho má rád. (Artcam Films)
(více)Videa (1)
Recenze (15)
Gene Bervoets jako Mario je bezkonkureční.Za něj vlastně dávám snad všechny hvězdy.Doopravdy tahle postava bavila,i když jsem věděl jako v dalších stovkách filmů,že přijde změna ze zapšknutýho dědka k lepší verzi.Hudba fajn,zavzpomínal na starý dobrý časy,kde tekno a psytrance navštěvoval.Je to jemná sonda mezi tátou a synem,která jde bohužel jen po povrchu.Ostatní jaksi nemá smysl,když Maria chce-nechce svést nějaká holka,pak od něj chce mobil,že si chce zavolat nebo proč k němu chodí?.Linda vlastně co?Je ráda,že jel,aby se napravil či přemluvil syna?Mario se ani neptá Lindy,že o tom všem už ví,když vidí v karavanu fotky,že se vídala s nima dřív.Plno dějových smyček do prázdna.Mario prostě zapaří,v buse má rozbitý sklo a nejspíš to nemá cenu řešit.Škoda těch i někdy poctatných detailů.Což tedy dostanete hlavně smeč v podobě konce do Belgie:). ()
Myšlienka fajn, prevedenie ako tak dobré, ale tá atmosféra filmu bola úplne na hovno. Necítil som žiadne emócie, bolo to také akési nevyrovnané, ten vzťah otca a syna nebol do hĺbky prenesený na diváka a pozerať, ako sa z ufrflaného starca stane pomaly narkoman je síce zaujímavé, ale musí to byť jednoducho lepšie zrežírované. Belgičania by mali trošku vyšperkovať svoje snímky. Tento nie je prvý. 50 % ()
Opět jeden z filmů, kde jsou téměř všechny postavy více či méně nesympatické. 1) Spoiler. Účastníci zájezdu po vlámsku mě příliš nezaujali. Protivný řidič veze protivné a drzé návštěvníky jakéhosi techno festivalu do Chorvatska. Na místě se setká s ohromně free věkovou souputnicí a zejména se svým vůbec ne free synem, kterého kdysi poslal do kriminálu za dealerství drog a který mu to nemůže odpustit. No vůči synáčkovi jsem sympatiemi rozhodně neoplýval, ani vůči jeho partnerce, očividné vyznavačce zásady laisser faire._____ 2) Jediný, kdo si mě získal, byl její syn, malý kluk Sunny, v podání Cédrica Van Den Abbeeleho. Jeho přirozená a zdravá reakce na vše okolo byla jediným světlým okamžikem snímku. ()
Pro mě velmi povedené komediální rodinné drama z prostředí freečkařů. Scéna mě blízká, i když tento rave festival byl pro mě silně diskotéková záležitost, osobně mám raději radikálnější a ještě alternativnější pojetí freečkařské kultury, atmosféra je tu skvělá. Stejně tak vývoj a zakončení celého příběhu, který zobrazuje střet dvou totálně protikladných světů, jež nakonec naleznou společnou cestu, z pohledu diváka mi vše absolutně vyhovovalo. Mario už absolvoval hodně výletů, ale tento trip jeho vnímání uzavřeného světa i zorničky řádně rozšíří. Film možná také odkazuje na jakousi rodičovskou nezodpovědnost zúčastněných dredařů, pro které je nespoutaná zábava, navíc určitě plná všemožných drog, přednější než vlastní potomci (ústřední partnerská dvojice či postava Cindy). V očích široké veřejnosti se tento obraz poskládá snadno, nicméně i mezi těmito lidmi, s alternativním pojetím žití, existuje silné rodinné zázemí, možná ještě silnější než v konzumně materiálním světě, kde se štěstí a radost zhmotňuje do všemožných, stále nových výrobků, které se vlastně už při koupi mění v odpad. Lidé jsou pevně spojeni s přesně nastavenou mašinérií systému, jenž si nás pěstuje ve školách, fabrikách, na úřadech i kdekoli jinde a který nakonec poháníme tím, že si plníme prázdné a nahodilé touhy, jež nás nijak duševně neobohatí a většinou ještě zkazí již tak rozmařilý a nalomený charakter člověka, způsobený vysokým životním standardem, jehož se nikdo nechce vzdát. Tento film tak hluboko nejde, vlastně je v tomto směru dost povrchní, maminka dokonce synáčka "obohacuje" botami nike a krmí happy drogami od Coca-Coly a McDonalda, ale myšlenku v tomto směru určitě nabízí. ()
Jakožto hororový expert sice komedie příliš nevyhledávám, ale v případě Paradise Trips jsem udělal výjimku a rozhodně nelituji. Už od začátku jsem se totiž těšil zejména na unikátní atmosféru festivalu Lost Theory, kde se také většina snímku odehrává, na jehož pozadí jsem pak mohl druhotně nahlédnout pod pokličku spletitých vztahů jedné "povedené" rodiny, jejíž členové při znovunalezení cesty k sobě zažívají lehce úsměvné patálie. Paradise Trips tak ve výsledku představuje poměrně chutnou jednohubku, kterou bez problémů strávil i můj ortodoxní hororový žaludek. ()
Galerie (16)
Photo © Artcam
![Paradise Trips - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/160/686/160686877_1965db.jpg)
Reklama